ОКРЕМА ДУМКА
судді Верховного Суду ОСОБА_3 у провадженні № 51-5588км21 (справа № 761/46843/19) стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за касаційною скаргою прокурора на ухвалу  Житомирського апеляційного суду від 15 березня 2021 року
 
03 листопада 2022 року колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду залишила касаційну скаргу прокурора без задоволення, а оскаржене ним судове рішення - без зміни.
При ухваленні цього рішення я голосувала проти та викладаю окрему думку з огляду на таке. Доводи касаційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення через м`якість, а відтак і явну несправедливість покарання, вважаю слушними.
У кожному випадку застосування ст. 69 КК Українисуд зобов`язаний у своєму рішенні зазначити, які саме обставини справи або дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, при цьому зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.
Як убачається з оскаржуваної ухвали, апеляційний суд, погоджуючись із судом першої інстанції в частині призначення покарання, зазначив, що свій висновок про можливість призначення  покарання, нижчого від найнижчої межі санкції ч. 2 ст. 307 ККУкраїни із застосуванням  положень ст. 69 КК України суд мотивував наявністю двох пом`якшуючих обставин - щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину, позитивну характеристику та відсутність судимості, однак яким чином ці обставини істотно знизили тяжкість вчиненого злочину, суд не вказав.
Згідно із ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
В цьому провадженні підставами для застосування ст. 75 КК України суд першої інстанції визнав молодий вік, відсутність тяжких наслідків й висновок досудової доповіді. 
Суд апеляційної інстанції, погодившись із рішенням місцевого суду в частині звільнення засуджених від відбування покарання з випробуванням, належним чином висновок про можливість їхвиправлення без реального відбування покарання не перевірив, а прийнятого рішення - не мотивував.
Тому касаційні вимоги сторони обвинувачення підлягали задоволенню, а оспорювана ухвала - скасуванню на підставі п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК України, у зв`язку з чим висловлюю окрему думку.
Суддя                                                                                                                       ОСОБА_3