Постанова
Іменем  України
 
12 вересня 2022 року
м. Київ
 
справа № 696/727/21
 
провадження № 61-5681 св 22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В.,                    Луспеника Д. Д., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - ОСОБА_2 ,
відповідач - ОСОБА_3 ,
представник відповідача - ОСОБА_4 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 02 березня 2022 року                у складі судді Ніколенка О. Є. та постанову Черкаського апеляційного суду          від 18 травня 2022 року у складі колегії суддів: Василенко Л. І.,                    Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,
ВСТАНОВИВ:
1.                 Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2021 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, розірвання договору оренди та виселення.
Позовна заява мотивована тим, що 04 листопада 2019 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, в особі заступника начальника Регіонального відділення - начальника Управління забезпечення реалізації повноважень               у Черкаській області Плахи В. В., та фізичною особою-підприємцем                  ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3 ) укладено договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № 2049, за умовами якого відповідачці передано в оренду нежитлові приміщення адміністративної будівлі, загальною площею 36,81 кв. м, розташовані по АДРЕСА_1 , на термін                               з 04 листопада 2019 року по 02 листопада 2022 року, зі сплатою станом на вересень 2019 року 694,47 грн. 
На підставі договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації державної власності від 08 липня 2020 року вона набула у власність адміністративну будівлю, розташовану по АДРЕСА_1 .
Заступником начальника Регіонального відділення - начальником Управління забезпечення реалізації повноважень у Черкаській області Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях Плахою В. В. було повідомлено відповідачку про те, що вищевказане нерухоме майно перейшло в її власність і про те, що договір оренди від 04 листопада 2019 року № 2049 залишається чинним. 
На її звернення від 06 квітня 2021 року про укладення додаткової угоди про внесення змін до договору оренди № 2049 щодо розміру орендної плати                    від ОСОБА_3 надійшла відповідь, згідно з якою відповідачка не визнає її власником спірного нерухомого майна та відмовляється від внесення змін до договору оренди і підписання додаткової угоди щодо зміни орендної плати. 
Вказаними протиправними діями відповідачки порушено пункт 3.5 договору оренди від 04 листопада 2019 року № 2049 щодо розміру орендної плати                  та її сплати, відповідачка створює перешкоди у доступі до об`єкту оренди              під час проведення загального ремонту будівлі, унаслідок чого вона                  не змогла встановити нову систему опалення та понесла майнові збитки більше 10 150 грн.
Крім того, у порушення договору оренди ОСОБА_3 без дозволу власника передала у суборенду частину орендованого приміщення приватному підприємцю ОСОБА_5 .
Отже, відповідачка створює перешкоди у ремонті спірного приміщення, утриманні його, не сплачує у повному обсязі орендну плату, у добровільному порядку відмовляється розірвати зазначений договір, чим порушує її права.
З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просила суд розірвати договір оренди від 04 листопада 2019 року № 2049 укладений з ОСОБА_3 з виселенням            останньої з орендованого приміщення. Також просила стягнути з ОСОБА_3                         на її користь орендну плату у розмірі 26 536,59 грн, матеріальні збитки                              у розмірі 10 150 грн.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції 
Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 02 березня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Судові витрати по сплаті судового збору залишено за позивачем, як фактично понесені. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.
Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_3 сплачує орендну плату у встановленому договором оренди порядку                             та у встановлений строк, підстави для зміни розміру орендної плати, визначені договором чи законом відсутні, позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 здійснювала перешкоди               у доступі до спірного приміщення для проведення опалення, у зв`язку з чим ОСОБА_1 отримала збитки у сумі 10 150 грн. Також відсутні докази передачі відповідачкою в суборенду спірного приміщення ОСОБА_5 .
На підтвердження суми понесених судових витрат на правничу допомогу представником відповідачки було надано: ордер про надання правової допомоги, попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, яким визначено вартість послуг адвоката                у розмірі 10 000 грн, акт-розрахунок від 16 лютого 2022 року до договору про надання правової допомоги від 14 грудня 2021 року № 14/12/21-2, згідно з яким відповідачці були надані наступні юридичні послуги, а саме усна консультація, підготовка і подання відзиву, представлення інтересів клієнта               у судових засіданнях. Вказаний акт містить розрахунок розміру адвокатського гонорару, який становить за 8 годин роботи адвоката - 12 000 грн. Представником відповідача, на підтвердження своїх вимог, не надано договір про надання правової допомоги, на який він посилається, відсутній акт виконаних робіт, а також доказ того, що на рахунок адвоката відповідачкою було внесено суму коштів зазначену в акті.
Отже, враховуючи складність справи, тривалість її розгляду, з урахуванням критерію розумності та реальності розміру витрат, їх необхідності,                              і враховуючи заперечення представника позивача, який просив зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу та не брати до уваги акт-розрахунок, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем понесені витрати на професійну правничу допомогу, але їх розмір завищено, він є неспівмірним із складністю справи та витраченим адвокатом часом. Тому суд першої інстанції, керуючись принципами справедливості,               розумності та об`єктивності дійшов висновку про те, що розмір витрат                        на професійну правову допомогу мав бути зменшений та відповідачу слід відшкодувати 6 000 грн.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Черкаського апеляційного суду від 18 травня 2022 року апеляційну скаргу     ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що внесення змін до умов оспорюваного договору оренди не могло відбутися в односторонньому порядку, а тому аргументи позивачки щодо збільшення розміру орендної плати та несплата її в повному розмірі, що стало причиною виникнення заборгованості по ній та підставою для розірвання вказаного договору,            є безпідставними, оскільки належними доказами не доведено.
На підтвердження понесених збитків, які утворилися унаслідок того, що відповідачка чинить перешкоди у доступі до об`єкта оренди під час проведення ремонтних робіт, ОСОБА_1 надано власноруч складену та підписану особисто довідку, товарні чеки, які містять перелік матеріалів,               без доказів використання саме вказаних товарів у проведенні ремонтних робіт, а також схеми приміщень. Проте позивачкою, як власницею нежитлової адміністративної будівлі, не надано кошторисно-технічної та дозвільної документації, яка б засвідчувала необхідність проведення та обсяг приведених робіт. Отже, апеляційний суд погодився з висновком районного суду щодо неналежності зазначених доказів, оскільки вони не містять об`єктивної інформації, яка стосується предмета доказування та не обґрунтовують належність конкретного доказу відповідним заявленим вимогам. Водночас, щодо проведення відповідної судової експертно-технічної експертизи, позивачкою клопотання відповідно до вимог статті 103 ЦПК України не заявлялося.
Позивачкою не доведено істотного порушення умов договору оренди у частині дотримання вимог його пункту 6.2., оскільки доказів існування договору суборенди щодо спірного нежитлового приміщення відсутні.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2022 року відкрито                      касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу                  № 696/727/21 з Кам`янського районного суду Черкаської області.
У серпні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що підставою для розірвання оспорюваного договору оренди є порушення відповідачкою його істотних умов, а саме, остання відмовилася від укладення додаткової угоди до вказаного договору щодо збільшення орендної плати, унаслідок чого не сплатила її у повному обсязі.   ОСОБА_3 перешкоджала позивачці у доступі до об`єкта оренди для здійснення ремонтних робіт, що призвело до виникнення майнових збитків. Крім того, відповідачка передала частину орендованого майна в суборенду без попередньої згоди позивачки. 
Збільшення розміру орендної плати пов`язано з понесеними позивачкою витратами на проведення ремонтних робіт будівлі, які суттєво збільшили вартість об`єкта оренди. 
Отже, протиправними діями відповідачки порушено права позивачки                    на володіння, користування та розпорядження належним їй нерухомим майном. 
Суд першої інстанції безпідставно стягнув з позивачки на користь відповідачки понесені останньою витрати на професійну правничу допомогу, оскільки представником відповідачки не надано договір про надання правової допомоги, акт виконаних робіт та докази сплати відповідачкою витрат на професійну правничу допомогу на рахунок адвоката. 
Доводи особи, яка подала відзив 
У серпні 2022 року представник     ОСОБА_3 -  ОСОБА_4 подав відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на їх законність не впливають. Відповідачкою належним чином виконувалися умови оспорюваного договору оренди, вчасно сплачувалася орендна плата, не допускалося істотних порушень положень цього договору, тому вимоги позивачки про стягнення заборгованості, розірвання договору оренди є безпідставними. 
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Судом установлено, що 04 листопада 2019 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, в особі заступника начальника Регіонального відділення - начальника Управління забезпечення реалізації повноважень у Черкаській області Плахи В. В. та ФОП ОСОБА_3 укладено договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № 2049, за умовами якого відповідачці передано в оренду нежитлові приміщення адміністративної будівлі, загальною площею 36,81 кв. м, розташовані по АДРЕСА_1 , на термін                               з 04 листопада 2019 року по 02 листопада 2022 року, зі сплатою станом на вересень 2019 року 694,47 грн. 
На підставі договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації державної власності від 08 липня 2020 року  ОСОБА_1 набула у власність адміністративну будівлю, розташовану по АДРЕСА_1 . 
06 квітня 2021 року ОСОБА_1 направила ОСОБА_3 повідомлення про укладення додаткової угоди (а.с. 33), також направлено додаткову угоду № 1                до договору оренди від 04 листопада 2019 № 2049 індивідуально визначеного нерухомого майна, яка ОСОБА_3 підписана не була (а.с. 34).
29 квітня 2021 року ОСОБА_3 зверталася заявою до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях Управління забезпечення реалізації повноважень                    у Черкаській області, в якому зазначила, що оскільки ОСОБА_1                                не є стороною договору оренди, тому пропозицію останньої щодо внесення змін у цей договір вважала неприйнятною та просила урегулювати спір відповідно до умов договору оренди (а.с. 35-36).
Згідно з відповіддю Управління забезпечення реалізації повноважень у Черкаській області Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях на заяву                        ОСОБА_3 від 28 серпня 2020 року спірне майно приватизоване позивачкою на підставі положень ЦК України. Сторони договору оренди не позбавлені права вносити зміни до нього та рекомендовано ОСОБА_3 звернутися до власника орендованого майна (а. с. 37).
Відповідно до листа ОСОБА_1 направленого ОСОБА_3 реєстрація переходу права власності на спірне нерухоме майно здійснена за позивачкою, а в Управління забезпечення реалізації повноважень у Черкаській області Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях відсутні повноваження орендодавця щодо вказаного об`єкта. Повторно запропоновано відповідачці підписати додаткову угоду (а.с. 39-40).
14 червня 2021 року ОСОБА_1 направила ОСОБА_3 лист про звільнення приміщення, оскільки пропозицію щодо укладення додаткової угоди відповідачкою було проігноровано, тому вона незаконно займає спірне приміщення, власником якої є позивачка (а. с. 41-42).
19 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях з метою встановлення можливості на підставі договору оренди               від 04 листопада 2019 року № 2049, у зв`язку зі зміною власника, укласти додаткову угоду про збільшення орендної плати (а.с. 43).
Управління забезпечення реалізації повноважень у Черкаській області Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях надало відповідь ОСОБА_1                           від 06 квітня 2021 року, згідно з якою розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (а.с. 44).
Відповідно до акту прийому-передачі ключа до вхідних дверей орендованого приміщення від 25 червня 2021 року ФОП ОСОБА_1 , як орендодавець,                              а ФОП ОСОБА_5 , яка працює у ФОП ОСОБА_3 орендуючи у неї частину орендованого у ОСОБА_1 приміщення, отримує ключ від вхідних дверей до окремого індивідуально визначеного нерухомого майна приміщення адміністративної будівлі, загальною площею 36,81 кв. м, розташованого                   за адресою: АДРЕСА_1 , в якому знаходиться її робоче місце перукаря (а.с. 45).
05 липня 2021 року ОСОБА_1 направила ОСОБА_3 попередження, відповідно до якого у зв`язку з порушенням пунктів 3.5, 5.5, 6.2 договору оренди позивачка розриває з відповідачкою спірний договір та просить розрахуватися за орендоване приміщення за травень, червень, липень                  2021 року зі сплатою орендної плати у розмірі 17 608,53 грн, зі звільненням орендованого приміщення до 01 серпня 2021 року (а.с. 46-47).
ОСОБА_1 надано підписану нею довідку про те, що при використанні будівельних матеріалів на проведення опалення у спірному приміщенні, унаслідок того, що ОСОБА_3 не надала можливості встановити опалення до інших приміщень, яке повинно було йти через орендоване                 відповідачкою приміщення, призвело до додаткових витрат на придбання матеріалів у розмірі 10 150 грн (а.с. 53).
Також ОСОБА_1 надано товарний чек від 13 квітня 2021 на суму 51 160 грн, товарний чек від 13 квітня 2021 року на суму 41 010 грн, та схеми проведення опалення спірного приміщення за різних ситуацій (а. с. 54-57).
У справі наявні копії квитанцій, відповідно до яких ОСОБА_3 сплачує               ФОП ОСОБА_1 орендну плату встановлену умовами договору оренди                  від 04 листопада 2019 року № 2049 (а. с. 128-131).
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, загальний перелік яких визначений у статті 16 ЦК України.
Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Згідно з частиною першою статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Положеннями статей 525, 615 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Перехід права власності на об`єкт оренди для орендодавця цього об`єкта                не є сам по собі безумовним правоприпиняючим юридичним фактом, а вказує на відповідну зміну обставин у договірних правовідносинах у зв`язку з таким переходом, порівняно з тими обставинами, за яких укладався договір оренди. Також зміна власника орендованого майна сама по собі не свідчить про те, що цим порушується, не визнається чи оспорюється суб`єктивне цивільне право та/або законний інтерес орендодавця як сторони договору оренди.
Перехід права власності на об`єкт оренди до іншої особи, не спричиняє автоматичного припинення спірних договірних правовідносин, а лише створює правову ситуацію, в якій виникає право вимагати судового захисту шляхом розірвання договору у сторони договору, для якої настали відповідні підстави через зміну фактичних обставин. 
Тож після зміни власника орендованого майна договір не припинив свою дію, натомість новий орендодавець у силу вимог закону набуває статусу орендодавця у триваючих правовідносинах оренди разом із належними орендодавцю за договором правами та обов`язками. 
Відповідно до частини першої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійснені цивільних прав особа повинна додержуватись моральних засад суспільства.
Принципи справедливості, добросовісності та розумності - одні з керівних засад цивільно-правового регулювання суспільних відносин, які визначають характер поведінки учасників з точки зору необхідності сумлінного здійснення ними своїх цивільних прав і виконання цивільних обов`язків, а також права          та інтереси інших учасників з метою недопущення їх порушення, закріплення можливості адекватного захисту порушеного права або інтересу.
Аналогічні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2020 року у справі № 920/418/19 (провадження № 12-38 гс 20). 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені                                в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга         статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суди, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином оцінивши докази, подані сторонами, дійшли обґрунтованого висновку про те, що зміна умов правочинув односторонньому порядку неможлива, тому вимога ОСОБА_1 щодо стягнення орендної плати, збільшеної в односторонньому порядку позивачкою, є необґрунтованою,              а отже, відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_3 порушила вимоги пункту 3.5 спірного договору оренди, оскільки вона вчасно, належним чином сплачувала позивачці визначену договором орендну плату, що спростовує доводи касаційної скарги у відповідній частині.
Верховний Суд погоджується з висновком судів про те, що на підтвердження понесених збитків, які утворилися унаслідок того, що відповідачка чинить перешкоди у доступі до об`єкта оренди під час проведення ремонтних робіт, ОСОБА_1 належних та допустимих доказів не надано, у тому числі кошторисно-технічну та дозвільну документацію, яка б засвідчувала необхідність проведення та обсяг робіт, що є її процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України). Надані позивачкою схеми приміщення та товарні чеки на придбання товару не можуть бути доказом того, що відповідачка чинила перешкоди у доступі до спірного приміщення. Клопотання про призначення судової будівельно технічної експертизи позивачкою не заявлялося. Крім того, судами вірно враховано те, що ОСОБА_1 мала ключі від орендованого ОСОБА_3 приміщення та могла скористатися ними у будь-який час. Вказані висновкі судів простовують доводи касаційної скарги у відповідній частині.
Суди дійшли правильного висновку про те, що посилання позивачки                       на передачу відповідачкою спірного приміщення в суборенду ОСОБА_5            є безпідставними, оскільки договір суборенди між ОСОБА_3                                   та ОСОБА_5 не укладався, остання перебувала в орендованому відповідачкою приміщенні, проте вона не мала прав і обов`язків орендаря.             23 червня 2021 року між відповідачкою та ОСОБА_5 укладено договір про надання послуг перукарської майстерності № 3, за умовами якого ОСОБА_3 надає навчальні курси перукарської майстерності ОСОБА_5 . Крім того, ОСОБА_1 самостійно надала ОСОБА_5 ключі від спірного орендованого приміщення, що підтверджується актом прийому-передачі ключа до вхідних дверей від 25 червня 2021 року.
Доводи касаційної скарги про те, що протиправними діями відповідачки порушено права позивачки на володіння, користування та розпорядження належним їй нерухомим майном, на увагу не заслуговують, оскільки Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що втручання держави у право особи на мирне володіння своїм майном                     (у тому числі внаслідок постановлення судового рішення) є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу», при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Це поняття має широке значення, втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Проте відповідач, як орендар, вчинив усі дії, які від нього вимагалися, та у межах процедур, встановлених законодавством України, використовував на умовах договору оренди спірне нерухоме майно, тому ОСОБА_3 не повинна нести негативних наслідків                        у вигляді розірвання договору на вимогу іншої сторони лише у зв`язку з переходом права власності на нього позивачці. 
Посилання касаційної скарги на те, що підставою для розірвання оспорюваного договору оренди є порушення відповідачкою його істотних умов, а саме вона відмовилася від укладення додаткової угоди до вказаного договору щодо збільшення орендної плати, є безпідставними, оскільки факт порушення відповідачкою істотних умов договору оренди відповідними доказами не підтверджено, відмова ОСОБА_3 від укладення додаткової угоди не свідчить про такі порушення. 
Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з позивачки на користь відповідачки понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, на увагу не заслуговують, тому що районним судом при визначенні розміру витрат ОСОБА_3 на професійну правничу допомогу враховано відповідні докази, а саме ордер про надання правової допомоги, попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, акт-розрахунок від 16 лютого 2022 року до договору про надання правової допомоги від 14 грудня 2021 року № 14/12/21-2 та складність справи, тривалість її розгляду, з урахуванням критерію розумності    і реальності розміру витрат, їх необхідності, й заперечення представника позивача, який просив зменшити розмір таких витрат.
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 02 березня              2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 18 травня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Б. І. Гулько
 
                                                                                                                        Г. В. Коломієць
 
Д. Д. Луспеник