ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

13 вересня 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 742/2571/21
Головуючий у першій інстанції – Бездідько В. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/726/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
                                   головуючого-судді: Онищенко О.І.
                                   суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є. 
                                   секретар: Патук А.А.     
Позивач, відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 
Відповідач, позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини (суддя Бездідько В.М.), ухвалене о 14 год. 11 хв. у м.Прилуки, повний текст рішення складено 01 червня 2022 року,
                                В С Т А Н О В И В:
У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . Позов мотивовано тим, що 30 червня 2018 року сторони зареєстрували шлюб, в якому народився син ОСОБА_4 . Подружнє життя не склалося, що призвело до подачі позову про розірвання шлюбу. Син проживав з ОСОБА_1 і був зареєстрований в будинку її матері за адресою: АДРЕСА_1 , відвідував Прилуцький заклад дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу №15 Прилуцької міської ради. 06 липня 2021 року батько дитини разом із сторонніми особами викрали сина, а позивачку побили. ОСОБА_1 вважає дії ОСОБА_2 протиправними та такими, що порушують конституційні та законні права і інтереси їхнього сина та права позивачки, оскільки без будь-яких служб та органів фактично останній за участю сторонніх осіб відібрав сина, змінив місце його проживання та повністю обмежив матір у доступі та можливості опіки та спілкування з дитиною, на дзвінки та смс не відповідає. 
У липні 2021 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком. Позов мотивовано тим, що позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_1 , в якому народився син ОСОБА_3 . Останній час сім`я проживала у м.Києві, де позивачем за зустрічним позовом було орендовано квартиру і укладено договір про відвідування дитячого садочка. 11 червня 2021 року ОСОБА_2 , приїхавши з роботи, виявив, що дружина разом із дитиною покинули місце спільного проживання та виїхали в невідомому напрямку разом з речами, не забравши із собою призначення лікаря та ліки, які придбавалися для сина. ОСОБА_1 в телефонному режимі повідомила ОСОБА_2 , що він не зможе більше бачити дитину. За доводами позивача за зустрічним позовом, він спроможний забезпечити своєму сину належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, разом з тим він не чинить жодних перешкод для спілкування відповідачки з сином і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлена піклування матері.
Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19 травня 2022 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовлено; позовну заяву ОСОБА_2 задоволено; визначено місце проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 908 грн сплаченого судового збору. Рішення суду мотивовано тим, що батько дитини має самостійний дохід, проживає в столиці України, де для дитини можуть бути створені кращі умови для її розвитку і виховання. Позивачка не надала суду даних про заробітну плату, тому суд не може передати дитину тому з батьків, хто не має самостійного доходу. З липня 2021 року дитина фактично проживає з батьком, що може свідчити про формування у дитини прив`язаності до батька, місця її проживання, речей, побуту тощо. Також суд дійшов висновку, що позивачка за первісним позовом фактично керувалася презумпцією визначення місця проживання дитини такого віку і статі з матір`ю та поклала тягар доведення спростування цієї презумпції на відповідача за первісним позовом, проте такий підхід суперечить засадам сімейного законодавства України та обов`язковим у цій справі правилам міжнародних договорів.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову і відмову в задоволенні зустрічного позову. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції не врахував, що під час розгляду справи виняткових обставин у розумінні положень ст.161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір`ю, не було встановлено, отже суд дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для визначення місця проживання дитини з батьком. Позивачка за первісним позовом вказує, що після припинення шлюбних відносин вона влаштувалася на роботу в м.Прилуки, сина оформила в садочок та тимчасово винаймала квартиру в м.Прилуки. Проти зустрічей дитини з батьком не заперечувала, проте через психологічний тиск та побої з погрозами не бажала повідомляти свою адресу. ОСОБА_1 посилається, що при ухваленні рішення судом не було надано оцінку діям батька, який разом із своєю сім`єю побили матір дитини і силою забрали сина, батько в своїх інтересах та всупереч інтересам дитини обмежив дитину та матір у вільних і безперешкодних побаченнях. ОСОБА_2 не просто перешкоджає, а фактично не надає можливості спілкуватися з сином матері, піклуватися та виховувати дитину. За доводами позивачки за первісним позовом, суд не надав оцінки тим обставинам, що за вказаною батьком адресою ( АДРЕСА_2 ) перебування дитини не зафіксовано як представниками ДВС, про що свідчать акти, так і численними особистими відвідуваннями матері. Місце проживання дитини та батька невідоме, дитина не відвідує дитячий садок. Договір житла в м.Києві укладено на 1 рік, з листопада 2021 року ОСОБА_2 ніде не працює. ОСОБА_1 вважає, що суд безпідставно не погодився з двома висновками органів опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини з матір`ю, належним чином не обгрунтував своє рішення, не зазначив, в чому їх суперечність інтересам дитини та в чому полягає їх недостатня обгрунтованість, не зазначено, які саме обставини не були враховані органами опіки та піклування при наданні висновків. Позивачка за первісним позовом посилається, що в оскаржуваному рішенні не зазначено, за якою адресою визначено місце проживання дитини, а враховуючи те, що у позовній заяві ОСОБА_2 не зазначено таку адресу, вказане є самостійною підставою для скасування рішення суду.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. Відповідач за первісним позовом вказує, що ніяких обмежень та перешкод позивачці у спілкуванні з дитиною він не чинить, навпаки з боку матері були неодноразові дії, пов`язані зі зривами домовленостей щодо цих побачень. При цьому ОСОБА_1 у відповідні Служби у справах дітей із заявами про вчинення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини не зверталася. За доводами ОСОБА_2 , після фактичного припинення шлюбних відносин, але ще перебуваючи в офіційному шлюбі, ОСОБА_1 почала фактично проживати з іншим співмешканцем, що не дуже добре відобразилося на психоемоційному стані дитини, та в подальшому співмешканець завдавав моральних та фізичних страждань дитині. Також позивач за зустрічним позовом вказує, що дійсно з 10 березня по 20 травня 2022 року разом з дитиною та своїм батьком знаходився у безпеці у м.Ужгород, а починаючи з 20 травня 2022 року знаходиться в м.Києві за вказаною у договорі оренди житла адресою. 
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції не відповідає. 
По справі встановлено, що сторони з 30 червня 2018 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5 т.1).
ІНФОРМАЦІЯ_5 у сторін народився син – ОСОБА_3 (а.с.6 т.1).
За письмовою згодою батька ОСОБА_3 06 листопада 2018 року був зареєстрований разом з мамою - за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8, 9 т.1).
21 січня 2021 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_2 було укладено договір оренди житлового приміщення – квартири АДРЕСА_3 (а.с.56 зворот-58 т.1). У вказаній квартирі проживали ОСОБА_2 , ОСОБА_1 і їх син ОСОБА_3 
ОСОБА_2 у червні 2021 року звернувся в поліцію з питання встановлення місця знаходження ОСОБА_3 , на що йому надано відповідь, що син проживає разом з матір`ю в м.Прилуки, з ним все добре, не хворіє, ходить в садок, його життю та здоров`ю нічого не загрожує. Про місце перебування свого проживання разом з сином мати відмовляється повідомляти в зв`язку з тим, що має підстави вважати, що ОСОБА_2 може вивезти дитину в м.Київ (а.с.52 т.1).
Відповідно до довідки Яблунівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області та акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 23 червня 2021 року ОСОБА_3 і ОСОБА_1 дійсно зареєстровані, але не проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.50 зворот, 51).
Згідно з довідкою від 07 липня 2021 року ОСОБА_3 дійсно відвідує 1 молодшу групу №9 Прилуцького закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу №15 з 16 червня 2021 року, останній день відвідування 05 липня 2021 року (а.с.13 т.1).
07 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до начальника Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області із заявою, в якій просила притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , котрі 06 липня 2021 року близько 7:30 год. ранку за адресою: АДРЕСА_4 , вчинили щодо неї та її малолітнього сина ОСОБА_3 розбійний напад, в ході якого заволоділи її майном, а саме: мобільним телефоном та, утримуючи її, відкрито без дозволу посприяли у вчиненні викрадення малолітнього сина сторонньою особою ОСОБА_10 (а.с.14-19 т.1). Відповідні відомості було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.119 т.1).
Відповідно до висновку психологічного обстеження ОСОБА_3 від 03 серпня 2021 року, складеного практичним психологом ОСОБА_11 , батькам дитини рекомендовано: налагодити конструктивну комунікацію в питаннях батьківства, зокрема, щодо організації графіку зустрічей із дитиною, місця проживання. В разі необхідності, скористатися послугою сімейної медіації. Розповісти дитині про своє розлучення, відповідно до її вікових особливостей. Допомагати дитині переживати подію розлучення. За необхідності, звернутися до дитячого психолога. Переглянути методи виховання, не застосовувати фізичні покарання, крики по відношенню до дитини. Це надзвичайно травматичне переживання, яке вкрай негативно впливає на психоемоційний розвиток та формування особистості дитини. Батькам забезпечити дитині умови психологічної і фізичної безпеки і стабільності. Інформувати ОСОБА_4 про його режим дня, побачення з кожним із батьків, з метою формування у дитини відчуття передбачуваності подій та безпеки. Дитині, для її повноцінного психічного розвитку необхідно надати можливість проживати там, де задовольняються її потреби в безпеці, турботі та піклуванні (а.с.32-35 т.1).
11 серпня 2021 року на виконання ухвали Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 липня 2021 року Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації було складено Акт обстеження умов проживання дитини у АДРЕСА_2 , згідно з яким для виховання та розвитку дитини створено всі належні умови (а.с.77 т.1).
ОСОБА_2 на обліку в наркодиспансері та у лікаря-психіатра не перебуває, що підтверджується відповідними довідками (а.с.48, 49 т.1). Має позитивну характеристику за місцем народження та місцем попередньої роботи (а.с.49, 49 зворот т.1). ОСОБА_2 працює на посаді завідуючого складом ТОВ «Таймлайф» з 24 червня 2021 року (а.с.50 т.1), загальна сума його доходу за період з червня 2021 року по жовтень 2021 року становить 50 400 грн (а.с.177 т.1).
ОСОБА_1 за місцем проживання в с.Дубовий Гай характеризується позитивно (а.с.83 т.1). На обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (а.с.222 т.1). З 01 грудня 2021 року ОСОБА_1 працює на посаді менеджера відділу продажів ТОВ «Рейтинг якості» на 0,5 окладу на умовах неповного робочого дня з режимом роботи понеділок-п`ятниця по 4 години з оплатою згідно відпрацьованого часу (а.с.80 т.2). Згідно з довідкою ТОВ «Рейтинг якості» ОСОБА_1 отримувала заробітну плату у грудні 2021 року та січні 2022 року у розмірі 3250 грн (а.с.154 т.2).
Згідно з довідкою Прилуцького закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу №15 Прилуцької міської ради мати приймала участь у вихованні дитини ( ОСОБА_3 ), дитина забезпечена всім необхідним, ходила до навчального закладу чистою та охайно одягненою (а.с.85 т.1). 
Для проживання малолітнього ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , створені належні умови, що підтверджується Актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_3 (а.с.86-92 т.1).
02 вересня 2021 року Прилуцьким районним відділом поліції ГУНП в Чернігівській області зареєстровано заяву ОСОБА_1 про те, що колишній чоловік ОСОБА_12 не повертає спільного малолітнього сина ОСОБА_13 за місцем проживання, призначеного судом (ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 09 липня 2021 року передбачено негайне повернення дитини за адресою реєстрації) (а.с.116 т.1). 
Рішенням виконавчого комітету Яблунівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області №55 від 31 серпня 2021 року визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.79 т.1).
Згідно з висновками Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 20 жовтня 2021 року недоцільне визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з батьком, ОСОБА_2 , на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини та доцільно визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю, ОСОБА_1 , на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (а.с.151-158 т.1).
Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з ч.ч.2, 8, 9 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до ч.1 ст.18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги як першочергове міркування при прийнятті відносно неї будь-яких дій або рішень як у державній, так і у приватній сфері. Найкраще забезпечення інтересів дитини - це право, принцип і правила процедури, які засновані на оцінці усіх елементів, що відображають інтереси дитини у конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку: 1) з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них у співвідношенні з іншими; 2) з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечують юридичні гарантії та належну реалізацію цього права.
При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню наступні базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19).
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції, що в столиці України можуть бути створені кращі умови для розвитку і виховання малолітнього ОСОБА_3 , оскільки такий висновок грунтується на припущеннях. За матеріалами справи встановлено, що кожним з батьків створено належні умови для проживання дитини. Кожний з батьків позитивно характеризується, не має шкідливих звичок і обоє мають змогу забезпечити умови для виховання і розвитку сина. 
Висновок суду першої інстанції, що позивачка не надала даних про заробітну плату, не грунтується на матеріалах справи, враховуючи, що на а.с.154 т.2 міститься довідка про заробітну плату ОСОБА_1 . Факт працевлаштування позивачки за первісним позовом підтверджується копією Наказу №8-К від 01 грудня 2021 року ТОВ «Рейтинг якості».
Під час розгляду справи судом не було враховано поведінку батька, зокрема обставини, зафіксовані у заяві ОСОБА_1 від 07 липня 2021 року, про те, що батько дитини разом із своїми родичами та сторонньою особою на вулиці відібрали у матері дитину. В судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_14 підтвердили факт конфлікту та бійки у м.Прилуки та відібрання малолітнього ОСОБА_3 у матері ОСОБА_1 .
При цьому ОСОБА_2 не спростовано доводів ОСОБА_1 щодо чинення ним перешкод для спілкування матері із сином і не надано доказів дій позивачки за первісним позовом, пов`язаних зі зривами домовленостей щодо побачень з дитиною.
Фактично дитина тривалий час розлучена з матір`ю, яка позбавлена можливості спілкування з дитиною та участі у її вихованні.
За матеріалами справи встановлено, що під час виконання ухвали Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 липня 2021 року про забезпечення позову шляхом повернення ОСОБА_2 ОСОБА_3 до фактичного місця реєстрації останнього до вирішення спору про визначення місця проживання дитини по суті державним виконавцем було неодноразово здійснено вихід за адресою, що вказана у виконавчому документі – АДРЕСА_2 , проте боржника не розшукано (а.с.212-218 т.2).
У зв`язку з невиконанням судового рішення позивачка за первісним позовом зверталася до органів поліції. 
Доводи ОСОБА_2 , що ОСОБА_1 , перебуваючи у шлюбі, почала проживати з іншим чоловіком і що співмешканець завдавав моральних та фізичних страждань дитині жодними доказами не підтверджено.
Є слушними посилання ОСОБА_1 , що в оскаржуваному рішенні суду не визначено конкретне місце проживання дитини разом із батьком, що може призвести до неможливості встановлення дійсного місця перебування дитини і унеможливити спілкування дитини з матір`ю.  
З урахуванням викладеного в сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини, ОСОБА_3 разом з матір`ю, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . 
При цьому, проживання дитини з одним із батьків ніяким чином не перешкоджає іншому з них брати участь у вихованні, матеріальному забезпеченні дитини, спілкуванню з нею, а в разі зміни обставин, які впливають на вирішення спору про місце проживання дитини, другий з батьків не обмежений повторно ставити таке питання.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги і скасуванням оскаржуваного рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення первісного позову і відмову в задоволенні зустрічного позову з ОСОБА_2 належить стягнути на користь ОСОБА_1 908 грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції, а також 2724 грн судового збору за апеляційний розгляд справи.
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.3,4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -
                                                П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19 травня 2022 року скасувати.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини - задовольнити.
Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 908 грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції, а також 2724 грн судового збору за апеляційний розгляд справи.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 15  вересня 2022 року.

Головуючий:                                                             Судді: