ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/9973/20                                        Головуючий суддя І інстанції Семіряд І. В.
Провадження № 22-ц/818/3585/22;
22-ц/818/3586/22                                                Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: інших видів кредиту
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року                                                                м. Валки.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                        Яцини В.Б.
суддів колегії                                        І.В. Бурлака, А.В. Котелевець,
за участю секретаря судового засідання        Супрун Я.С.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника Акціонерного товариства «Альфа-банк» - адвоката Кравцової Світлани Миколаївни на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2022 рокута додаткове заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 14 лютого 2022 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа- банк», третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Бабенко Дмитро Анатолійович про стягнення грошових коштів, безпідставно одержаних стягувачем за виконавчим документом

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, який у січні 2021 року уточнив.
Позов мотивовано тим, що 27.02.2006 між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту №851/10/27-11/6-205 на суму 25000 доларів США. Цього ж дня, в якості забезпечення зобов`язання позивачем з ПАТ «Укрсоцбанк» укладено іпотечний договір №851/11/27-11/6-392, предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_1 . 
Зазначає, що 5 квітня 2016 року заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по цивільній справі № 638/20597/15-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №851/10/27-11/6-205 від 27 лютого 2006 року у розмірі 265555 грн 65 коп. 15 червня 2017 року Дзержинським районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист про стягнення з позивача на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором № 851/10/27-11/6-205 від 27.02.2006 року в розмірі 265 555,65 грн. 
28 березня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенком Д.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №56075454 з примусового виконання вказаного виконавчого листа.
9 червня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по цивільній справі № 638/20597/15-ц було постановлено виконання заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2016 року та ухвали судової колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 03 травня 2017 року зупинити до закінчення касаційного провадження у справі.11 грудня 2019 року постановою Верховного Суду по справі № 638/20597/15-ц заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 5 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 3 травня 2017 року змінено в частині суми стягненої за кредитним договором № 851/10/27-11/6-205 від 27 лютого 2006 року заборгованості і зменшено цю суму з 265 555,65 гривень до 239 629,63 гривень. 
При цьому, 31 жовтня 2017 року за кредитним договором №851/10/27-11/6-205 від 27.02.2006 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис № 25233 про стягнення з позивача на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в розмірі 13858,12 доларів США. 
11 липня 2018 року позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом про визнання виконавчого напису№ 25233, вчиненого 31.10.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. таким, що не підлягає виконанню (цивільна справа № 638/9838/18).
11 липня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенком Д.А. на підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса відкрито виконавче провадження № 56752764 та стягнуто заборгованість в розмірі 363082,74 гривень (що еквівалентно 13858,13 дол. США) та виконавче провадження було закінченим фактичним виконанням в повному обсязі. 
31 січня 2019 року рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 638/9838/18 визнано виконавчий напис, вчинений 31.10.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором № 851/10/27-11/6-205 від 27 лютого 2006 року в розмірі 13858,12 дол. США, таким, що не підлягає виконанню. 
Отже, підстава на якій ПАТ «Укрсоцбанк» було стягнуто з ОСОБА_1 майна - відпала та заборгованість в розмірі 363082,74 грн була стягнута безпідставно. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 363 082,74 грн, сплачену суму судового збору.
12.11.2020 третьою особою приватним виконавцем Бабенко Д.А. подано відзив , у якому зазначено, що позивачем обрано невірний спосіб захисту. ОСОБА_1 необхідно було у строк, передбачений законом, звернутись до суду з заявою про поворот виконання виконавчого напису. Позивачем не надано належних , допустимих та достатніх доказів на підтвердження свої правової позиції, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволені позову.
Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 07 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з АТ "АЛЬФА-БАНК" на користь ОСОБА_1 363 082 гривень 74 копійки.
Стягнуто з АТ "АЛЬФА-БАНК" на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3630 гривень 82 копійки.
09 лютого 2022 року представник позивача   ОСОБА_1   -  адвокат Панасенко П.П. звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення суду щодо відшкодування витрат позивача ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу в розмірі 13500 грн.
Додатковим заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 14 лютого 2022 року стягнуто з Акціонерного товариства "АЛЬФА-БАНК" на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 13500 гривень.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 липня 2022 року у задоволенні заяви представника АТ «Альфа-Банк» Ременюк Тетяни Олександрівни про перегляд додаткового заочного рішення по цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа- банк», третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Бабенко Дмитро Анатолійович про стягнення грошових коштів, безпідставно одержаних стягувачем за виконавчим документом – відмовлено.
В апеляційній скарзі представник АТ «Альфа-Банк» адвокат Кравцова С.М. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що внаслідок неправомірних та безпідставних дій позивача шляхом подання уточненого позову ним фактично було змінено предмет позову, підстави, змінено повністю нормативні акти, якими обґрунтовано позову, змінено навіть правові відносини та виконавчі документи, на які посилався позивач.
Зазначає, що для виникнення зобов`язання, передбаченого ст.1212 ЦК України важливим є і сам факт набуття або збереження, разом з тим, жодних належних та допустимих доказів того, що кошти у сумі 363082,74 грн дійсно були перераховані в повному обсязі на користь стягувача у виконавчому провадженні АТ «Укрсоцбанк» матеріали прави не містять.
Вказує, що судом не було встановлено чи в повному обсязі стягнути кошти були перераховані стягувачу, чи були утримані зі стягнутих коштів витрати на проведення виконавчих дій та винагорода приватного виконавця.
Зауважує, що судом не прийнято до уваги той факт, що на момент здійснення примусового виконання виконавчий напис не був визнаний таким, що не підлягає виконанню, а отже кошти були набуті відповідачем не безпідставно, на підставі виконавчого документу в ході здійснення абсолютно законного та правомірного примусового виконання приватним виконавцем у повній відповідності до вимоги Закону України «Про виконавче провадження».
Вважає, що наявні прояви зловживання процесуальними правами позивачем, які мають бути враховані при вирішення питання щодо розподілу судових витрат.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційні скарги залишити без задоволення, заочне рішення та додаткове заочне рішення залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, що матеріали справи містять докази перерахування коштів відповідачу, а також і перерахування винагороди приватному виконавцю. Зазначає, що позовні вимоги щодо повернення винагороди приватного виконавця в даній справі не заявлялись є не є предметом розгляду цієї справи.
Вказує, що заяву про збільшення позовних вимог позивач подав до суду до першого судового засідання у справі, тому порушень вимог цивільно-процесуального кодексу України позивач не допустив.
Зазначає, що позивач не змінював позовних вимог, вони відповідають вимогам, викладеним у заяві про збільшення позовних вимоги від 8 грудня 2020 року.
Зазначає, що розмір витрат на правову допомогу є реальним, підтвердженим матеріалами справи та співмірним з обсягом наданих адвокатом послуг, виконаних робіт та значенням справи для позивача.
Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідають.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що стягнення за виконавчим написом № 25233, вчиненим 31.10.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вже відбулося повністю, однак вказаний виконавчий напис у судовому порядку визнано таким, що не підлягає виконанню, отже на користь позивача підлягають стягненню безпідставно одержані відповідачем грошові кошти.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, 27 лютого 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено договір кредиту №851/10/27-11/6-205 на суму 25000 доларів США.
27 лютого 2006 року між позивачем відповідачем укладено іпотечний договір №851/11/27-11/6-392 від 27.02.2006, предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_1 , як забезпечення зобов`язання з договору кредиту №851/10/27-11/6-205 від 27.02.2006 р.
5 квітня 2016 року заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по цивільній справі № 638/20597/15-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №851/10/27-11/6-205 від 27 лютого 2006 р. у розмірі 265555 грн 65 коп., з яких: заборгованість за кредитом 231929, 41 грн.; заборгованість за відсотками 23541, 23 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 6010, 98 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків 4074, 02 грн.
3 травня 2017 року ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 було відхилено, рішення суду першої інстанції набрало законної сили.
15 червня 2017 року Дзержинським районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором № 851/10/27-11/6-205 від 27.02.2006 року в розмірі 265 555,65 гривень.
28 березня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенком Д.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №56075454 від 28.03.2018 року з примусового виконання виконавчого листа № 638/20597/15-ц, виданого 15.06.2017 року Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором № 851/10/27-11/6-205 від 27.02.2006 року в розмірі 265 555,65 грн.
9 червня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по цивільній справі № 638/20597/15-ц було постановлено виконання заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2016 року та ухвали судової колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 03 травня 2017 року зупинити до закінчення касаційного провадження у справі.
11 квітня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенком Д.А. було винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій по виконавчому провадженню №56075454 на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 червня 2017 року.
11 грудня 2019 року постановою Верховного Суду по справі № 638/20597/15-ц заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 5 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 3 травня 2017 року змінено в частині суми стягненої за кредитним договором № 851/10/27-11/6-205 від 27 лютого 2006 року заборгованості і зменшено цю суму з 265 555,65 гривень до 239 629,63 грн.
31 жовтня 2017 року за кредитним договором №851/10/27-11/6-205 від 27.02.2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис № 25233 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в розмірі 13858,12 доларів США з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5834,56 доларів США; прострочена заборгованість у розмірі 4299,34 доларів США; строкова заборгованість по нарахованих відсотках у розмірі 3,94 доларів США; прострочена заборгованість по нарахованих відсотках у розмірі 3720,28 доларів США.
11 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом про визнання виконавчого напису, вчиненого 31.10.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором № 851/10/27-11/6-205 від 27.02.2006 року в розмірі 13858,12 дол. США, таким, що не підлягає виконанню (цивільна справа № 638/9838/18).
11 липня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенком Д.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №56752764 за виконавчим написом №25233 від 32.10.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором № 851/10/27-11/6-205 від 27.02.2006 року в розмірі 13858,13 дол. США.
По виконавчому провадженню №56752764 з примусового виконання виконавчого напису № 25233 від 31.10.2017 року з ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість в розмірі 363082,74 гривень (що еквівалентно 13858,13 дол. США) та виконавче провадження було закінченим фактичним виконанням в повному обсязі, що підтверджується Відповіддю приватного виконавця Бабенко Д.А. №2794 від 25.05.2020 року.
11 липня 2018 року приватним виконавцем Бабенком Д.А. на підставі платіжного доручення № 141 на користь АТ «Укрсоцбанк» було перераховано грошові кошти в сумі 363 082, 74 грн., стягнені з боржника по виконавчому провадженню № 56752764.
12 липня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенком Д.А. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №56752764 за виконавчим написом № 25233 від 31.10.2017 року в розмірі 13858,13 дол. США п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
При цьому, стягнення заборгованості по виконавчому провадженню №56752764 з примусового виконання виконавчого напису №25233 від 32.10.2017 року, за яким з ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість за в розмірі 363082,74 грн, було здійснено приватним виконавцем наступним чином.
Так, в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенком Д.А. перебували виконавчі провадження: виконавче провадження №56752764 за виконавчим написом №25233 від 32.10.2017 в розмірі 13858,13 доларів США; виконавче провадження №56348048 за договором кредиту № 837/18-27/36/6-123 від 04.09.2006 в розмірі 7101,71 доларів США.
Виконавче провадження №56348048 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за іншим кредитним договором - за договором кредиту № 837/18-27/36/6-123 від 04.09.2006 в розмірі 7101,71 доларів США за виконавчим листом Дзержинського районного суду по справі №638/13328/16-ц від 19.05.2017 було відкрито приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. 07 травня 2018 року, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 07.05.2018 року.
По виконавчому провадженню №56348048 було 11 липня 2018 року реалізовано предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_1 , про що було складено акт про реалізацію предмета іпотеки від 11.07.2018.
Згідно з актом про реалізацію предмета іпотеки від 11.07.2018 року ціна продажу предмета іпотеки – 646 900,00 грн.
Постановою приватного виконавця Бабенка Д.А. про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження від 11.07.2018 об`єднано виконавчі провадження № 56348048, № 56752764 у зведене виконавче провадження № 56753157.
За рахунок коштів від продажу предмета іпотеки було погашено заборгованість по двох виконавчих провадженнях: виконавче провадження №56752764 за виконавчим написом №25233 від 31.10.2017 в розмірі 13858,13 доларів США та виконавче провадження №56348048 за договором кредиту № 837/18-27/36/6-123 від 04.09.2006 в розмірі 7101,71 доларів США.
Вказані виконавчі провадження були закінченими на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Постановою приватного виконавця Бабенка Д.А. про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження від 12.07.2018 виведено виконавче провадження № 56752764 з примусового виконання виконавчого напису № 25233, виданого 31.10.2017 приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. із зведеного виконавчого провадження № 56753157, яке знаходиться в провадженні приватного виконавеця Бабенко Д.А.
12 липня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенком Д.А. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №56348048 за виконавчим листом Дзержинського районного суду по справі №638/13328/16-ц від 19.05.2017 п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
12 липня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенком Д.А. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №56752764 за виконавчим написом №25233 від 31.10.2017 в розмірі 13858,13 доларів США п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
31 січня 2019 року (після фактичного виконання виконавчого напису в порядку виконавчого провадження №56752764) рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 638/9838/18 визнано виконавчий напис, вчинений 31.10.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором № 851/10/27-11/6-205 від 27 лютого 2006 року в розмірі 13858,12 дол. США, таким, що не підлягає виконанню та вказане рішення суду набрало законної сили.
Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.
Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція – це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.
Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.
Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України
від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17 та у постанові Верховного Суду
від 29 травня 2019 року у справі № 757/42443/15-ц (провадження
№ 61-38890св18).
Отже, положення глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи – набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї – якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі – потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18.
Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18.
Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі №6-100цс15.
Оскільки 31 січня 2019 року (після фактичного виконання виконавчого напису в порядку виконавчого провадження №56752764) рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 638/9838/18 визнано виконавчий напис, вчинений 31.10.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором № 851/10/27-11/6-205 від 27 лютого 2006 року в розмірі 13858,12 дол. США, таким, що не підлягає виконанню та вказане рішення суду набрало законної сили , то суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що отримані АТ «АльфаБанк» на підставі вказаного виконавчого напису кошти в сумі 363082,74 грн підлягають поверненню позивачу на підставі статті 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані, відпала.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно винагороди приватного виконавця, колегія суддів зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що винагорода приватному виконавцю у сумі 36308,27 грн була перерахована платіжним дорученням №142 від 11 липня 2018 року, призначення платежу основна винагорода у виконавчому провадженні №56752764 (а.с. 34 т.2).
Позовна заява не містить вимоги щодо повернення цієї винагороди та не була предметом розгляду судом першої інстанції, тому безпідставним є посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що судом не було встановлено чи в повному обсязі стягнути кошти були перераховані стягувачу, чи були утримані зі стягнутих коштів витрати на проведення виконавчих дій та винагорода приватного виконавця.
Також не знайшли свого підтвердження доводи скарги про те, що кошти у сумі 363082,74 грн дійсно були перераховані в повному обсязі на користь стягувача , оскільки відповідно до копії платіжного доручення №141 від 11 липня 2018 року приватний виконавець Виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. перерахував АТ «Укрсоцбанк» кошти у сумі 363082,74 грн.
Щодо стягнення судових витрат.
Так, за змістом ст.ст. 137, 141 ЦПК України відшкодування судових витрат покладається на сторони.
Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат.
Згідно з ч.ч.1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом ч.ч.2, 4 ст.137 ЦПК України  за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК).
Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З матеріалів справи вбачається, що 9 лютого 2022 року представник позивача подав до суду заяву про стягнення витрат на правничу допомогу (а.с._156-157 т. 3).
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу, представником позивача надано копію договору про надання правової допомоги від10 червня 2020 року, копію договору про надання правової допомоги від 29 червня 2021 року розрахунок суми витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, за фактично надану правову допомогу ОСОБА_1 станом на 07 лютого 2022 року, акт приймання-передачі послуг (правничої допомоги) від 07 лютого 2022 року, копію додаткової угоди погодження договірної ціни - додаток до договору про надання правової допомоги від 10 червня 2020 року, копію квитанції №0.0.1748461546.1від 24 червня 2020 року на суму 13500 грн.
Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються: у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмові в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру позовних вимог.
З рішення суду першої інстанції вбачається, що з відповідача на користь ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 3630 гривень 82 копійки.
Як вбачається зі змісту рішення, позов ОСОБА_1 задоволено, судові витрати покладено на відповідача, як це передбачено п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України.
Також додатковим заочним рішенням від 14 лютого 2022 року з АТ «АльфаБанк» стягнуто правову допомогу, пропорційно задоволених вимог, та з урахування складності справи , що відповідає вимогам 141 ЦПК України.
              Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
       Як вбачається з матеріалів справи, з відповідною заявою АТ «Альфа-Банк» чи його представник до суду не зверталися.
Враховуючи, що відповідно до положень п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною, а також положення п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з АТ «Альфа-Банк» підлягає стягненню 13500 грн витрат на правову допомогу .
Оскільки суд першої інстанції ухвалив судові рішення з додержанням норм процесуального права, апеляційні скарги підлягає залишенню без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду – залишенню без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги представника Акціонерного товариства «Альфа-банк» - адвоката Кравцової Світлани Миколаївни залишити без задоволення.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2022 рокута додаткове заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови виготовлено 26 жовтня 2022 року.

Головуючий –                                                 В.Б. Яцина.

Судді -                                                                 І.В. Бурлака.

                                                                       А.В. Котелевець.