ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року 
м. Київ

справа № 826/10720/18
адміністративне провадження № К/9901/25667/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Чиркіна С.М.,
суддів:                    Кравчука В.М., Шарапи В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Закарпатської обласної ради професійних спілок на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року (головуючий суддя: Пащенко К.С., судді:          Чудак О.М., Шейко Т.І.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2019 року (головуючий суддя: Ісаєнко Ю.А., судді: Земляна Г.В.,       Мельничук В.П.) у справі № 826/10720/18 за позовом Закарпатської обласної ради професійних спілок до Кабінету Міністрів України, треті особи: Фонд державного майна України, Державна судова адміністрація України про визнання протиправним та скасування розпорядження,

В С Т А Н О В И В:
І. РУХ СПРАВИ
11 липня 2018 року Закарпатська обласна рада професійних спілок (далі також позивач або Закарпатська облрада профспілок) звернулася до Окружному адміністративному суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України (далі також відповідач або КМУ), треті особи: Фонд державного майна України (далі також ФДМ України або третя особа-1), Державна судова адміністрація України (далі також ДСА України або третя особа-2), у якому просила суд:
визнати протиправним та скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України від 29 березня 2017 року № 221-р.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2019 року, у задоволені позову відмовлено. 
06 вересня 2019 року на адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Закарпатської обласної ради професійних спілок, надіслана 02 вересня 2019 року, у якій скаржник просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2019 року.
15 жовтня 2019 року від ДСА України надійшли письмові пояснення на касаційну скаргу, в яких третя особа-2 просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.
21 жовтня 2019 року від ФДМ України надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому третя особа-1 просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.
Від відповідача відзиву на касаційну скаргу не надходило, що не перешкоджає касаційному перегляду рішень судів попередніх інстанцій.
Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2022 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ 
На обґрунтування позовних вимог Закарпатська облрада профспілок зазначає, що суб`єктом управління майном колишніх профспілкових організацій відповідно до положень чинних Постанови Верховної ради України від 10.04.1992 № 2268-XII, Постанови Верховної Ради України від 04.02.1994 № 3943-XII, з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України від 13.01.1995 № 18 був і залишається Фонд державного майна України (по тексту - ФДМУ або Фонд) до моменту законодавчого визначення правонаступників загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР. Станом на день звернення із позовною заявою на законодавчому рівні питання визначення правонаступників загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР та профспілкових організацій, які діяли на території Української РСР, не визначено та не врегульовано. Однак КМУ, в порушення зазначених нормативно-правових актів, прийнято оскаржуване розпорядження, яким частину будівлі на площі Народній, 5 у м. Ужгороді передано зі сфери управління ФДМУ до іншого органу, який не є суб`єктом управління майном колишніх профспілкових організацій та загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР.
Також позивач відзначає, що при розгляді судової справи № 907/118/16 прокуратурою та ФДМУ не було заявлено позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння, а рішенням Господарського суду Закарпатської області від 17 травня 2016 року у справі № 907/118/16 не встановлено факт відсутності правових підстав володіння та користування Закарпатською облрадою профспілок державним майном або неправомірність такого володіння і користування. Водночас відповідно до оскаржуваного розпорядження будівлю на площі Народній, 5 у м. Ужгороді було передано із сфери управління Фонду до сфери управління Державної судової адміністрації України. 
Позивач вважає, що при прийнятті оскаржуваного розпорядження від 29 березня 2017 року діями КМУ було порушено права, свободи та законні інтереси Закарпатської облради профспілок.
02 жовтня 2018 року через канцелярію суду від ФДМ України надійшли пояснення, у яких останній зазначає, що рішенням Господарського суду Закарпатської області від 17 травня 2016 року у справі № 907/118/16 визнано право власності на об`єкт нерухомого майна - частину будівлі на площі Народній, 5 в м. Ужгороді загальною площею 3676,4 кв. м за державою Україна в особі Фонду державного майна України. Постановою від 07 жовтня 2015 року № 817 КМУ затвердив «Порядок визначення суб`єкта управління об`єктами, що повернуті у власність держави, та іншим майном, суб`єкт управління якого не визначений». Цей Порядок встановлює механізм визначення суб`єкта управління об`єктами державної власності, якому передаються повноваження щодо управління майном, що повернуте у власність держави, та іншим державним майном, суб`єкт управління якого не визначений, зокрема, це майно загальносоюзних громадських об`єднань (організацій) колишнього Союзу РСР, яке розташоване на території України і повернуте у власність держави за рішенням суду, що набрало законної сили. Вважає, що оскаржуване розпорядження КМУ прийняте у межах та у спосіб, визначені законодавством. У свою чергу, з метою реалізації оскаржуваного розпорядження, 06 червня 2017 року за актом приймання-передачі частину будівлі державної форми власності на площі Народній, 5 в м. Ужгороді загальною площею 3676,4 кв. м передано до сфери управління ДСА та закріплено на праві оперативного управління за Закарпатським окружним адміністративним судом, яким, в свою чергу, проведено державну реєстрацію прав на нерухоме майно.
08 жовтня 2018 року через канцелярію суду надійшов відзив КМУ на позовну заяву, в якому відповідач відмічає, що право власності на об`єкт нерухомого майна - частину будівлі на площі Народній, 5 у місті Ужгороді загальною площею 3676,4 кв. м в судовому порядку закріплено за ФДМУ. Розпорядженням КМУ від 29 березня 2017 року № 221-р «Про передачу частини будівлі у м. Ужгороді до сфери управління Державної судової адміністрації» частину будівлі загальною площею 3676,4 кв. м на площі Народній, 5 у місті Ужгороді із сфери управління ФДМУ передано до сфери управління ДСА. Вказане розпорядження підписане Прем`єр-міністром України після остаточного вирішення спору по справі № 907/118/16. Отже, твердження позивача, що прийняття оскаржуваного розпорядження відбувалось із порушенням вимог чинного законодавства є передчасним та таким, що не відповідає дійсності.                02 листопада 2016 року на підставі рішення суду від 17 травня 2016 року у справі       № 907/118/16 зареєстровано право власності (з відкриттям розділу) за Державою Україна в особі ФДМУ (індексний номер 169732). Водночас порядок прийняття оскаржуваного розпорядження повністю узгоджується з нормами Регламенту Кабінету Міністрів України, а тому позивач дійшов до помилкового твердження щодо порушення КМУ прав та законних інтересів позивача.
11 жовтня 2018 року до суду від ДСА надійшли пояснення № 10-19569/18 від               10 жовтня 2018 року, у яких третя особа-2 вказує, що в силу приписів Закону України «Про управління об`єктами державної власності» КМУ є суб`єктом управління, що визначає об`єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб`єктам управління, визначеним цим Законом. Керуючись нормами цього Закону, відповідач прийняв розпорядження від 29 березня 2017 року № 221-р про передачу частини будівлі у м. Ужгороді до сфери управління ДСА. В подальшому, наказом ДСА України від 12 червня 2017 року № 743 зазначене нерухоме майно закріплене на праві оперативного управління за Закарпатським окружним адміністративним судом. Вважає, що нерухоме майно правомірно передано на праві оперативного управління Закарпатському окружному адміністративному суду. Водночас вказана будівля у власності Закарпатської облради профспілок ніколи не перебувала та не передавалась, що підтверджується відсутністю будь-яких правовстановлюючих документів з 1963 року і по теперішній час.
У відповіді на відзив КМУ, Закарпатська облрада профспілок посилається на те, що прийняття рішення у справі № 907/118/16 полягало в задоволенні позовної вимоги щодо визнання за Державою Україна в особі ФДМУ право власності на об`єкт нерухомого майна - частину будівлі на площі Народній, 5 в м. Ужгороді, загальною площею 3676,4 кв. м, проте цим рішенням суду зазначене майно не витребовувалося, а також не встановлювався порядок користування позивачем державним майном, в тому числі не встановлювався факт неправомірного володіння і користування спірною будівлею. Тому обставини, які встановлені даним рішенням суду, повинні бути враховані при розгляді цієї справи, оскільки спірне майно лише тимчасово передавалося державі, саме до законодавчого визначення суб`єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, що, на думку позивача, й було порушено шляхом перевищення повноважень КМУ при прийнятті оскаржуваного розпорядження. Позивач вважає, що передаючи спірне державне майно з управління ФДМУ як органу, який покликаний зберегти його до законодавчого визначення суб`єктів права власності на спірне майно, до іншого органу, який по своїй правовій суті не наділений повноваженнями щодо такого управління, оскаржуваним розпорядженням КМУ наділено ДСА статусом власника такого майна, що суперечить нормативно-правовим актам законодавства України. Крім того, законодавчими актами не передбачено повноважень КМУ щодо затвердження відповідних порядків, а саме прийняття відповідачем постанови від 07 жовтня 2015 року № 817, якою було затверджено Порядок визначення суб`єкта управління об`єктами, що повернуті у власність держави, та іншим майном, суб`єкт управління якого не визначений.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Господарського суду Закарпатської області від 17 травня 2016 року у справі № 907/18/16 за позовом ФДМУ до Закарпатської облради профспілок, треті особи: Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, Закарпатська обласна асоціація товариства «Знання» про визнання за державою в особі ФДМУ права власності на об`єкт нерухомого майна, позов задоволено повністю. Визнано право власності на об`єкт нерухомого майна частину будівлі на площі Народній, 5 у в м. Ужгороді загальною площею 3676,4 кв. м за державою Україна в особі ФДМУ.
Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 07 вересня 2016 року апеляційну скаргу заступника Закарпатської облради профспілок залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 17 травня 2016 року залишено без змін.
Постановою Вищого господарського суду України від 30 листопада 2016 року касаційну скаргу заступника Закарпатської облради профспілок залишено без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07 вересня 2016 року залишено без змін.
Ухвалою Верховного Суду України від 16 лютого 2017 року відмовлено у допуску справи № 907/118/16 до провадження Верховного Суду України.
На підставі рішення Господарського суду Закарпатської області від 17 травня 2016 року у справі № 907/18/16 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В. прийнято рішення від 02 листопада 2016 року      № 32169732 про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна частину будівлі на площі Народній, 5 у в м. Ужгороді загальною площею 3676,4 кв. м за державою Україна в особі ФДМУ.
Розпорядженням КМУ від 29 березня 2017 № 221-р «Про передачу частини будівлі у м. Ужгороді до сфери управління Державної судової адміністрації» передано частину будівлі (літер АА') загальною площею 3676,4 кв. м (реєстраційний номер 1072844021101) на площі Народній, 5, у м. Ужгороді із сфери управління ФДМУ до сфери управління ДСА.
Наказом ДСА від 12 червня 2017 року № 743 «Про закріплення нерухомого майна, розташованого на площі Народній, 5 у м. Ужгороді» зазначене нерухоме майно закріплене на праві оперативного управління за Закарпатським окружним адміністративним судом.
22 червня 2017 року державним реєстратором Виконавчого комітету Ужгородської міської ради закарпатської області Магою Т.В. прийнято рішення № 35805888 про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна частину будівлі на площі Народній, 5 у в м. Ужгороді загальною площею 3676,4 кв. м за державою Україна в особі ДСА.
Також 22 червня 2017 року державним реєстратором Виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області Магою Т.В. прийнято рішення          № 35808111 про державну реєстрацію права оперативного управління за Закарпатським окружним адміністративним судом на зазначений об`єкт нерухомого майна.
Вважаючи розпорядження КМУ від 29 березня 2017 року № 221-р таким, що порушує права, свободи та законні інтереси Закарпатської облради профспілок, остання звернулася до суду із відповідним позовом.

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що КМУ є суб`єктом, який здійснює управління об`єктами державної власності та в силу закону наділений повноваженнями щодо розпоряджання ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.
За позицією судів попередніх інстанцій, враховуючи те, що судовими рішеннями у справі № 907/118/16 визнано за державою в особі ФДМУ право власності на частину будівлі на площі Народній, 5 у в м. Ужгороді загальною площею 3676,4 кв. м, розпорядження КМУ від 29 березня 2017 року № 221-р про передачу названого нерухомого майна до сфери управління ДСА прийняте в межах повноважень та у спосіб, наданих відповідачу чинним законодавством.
Водночас суди зазначили, що адміністративна будівля на площі Народній, 5 у               м. Ужгороді ніколи не перебувала та не передавалась у власність Закарпатській облраді профспілок, що підтверджується відсутністю будь-яких правовстановлюючих документів.
Суд апеляційної інстанції підкреслив, що передача спірних приміщень на баланс не свідчить про набуття права власності на такі приміщення. 

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ
В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник покликається на порушення норм процесуального права та вважає, що судами попередніх інстанцій не надана належна оцінка доказам, які були заявлені представником позивача в ході судових засідань, що відбулися 03 квітня 2019 року та 23 липня 2019 року по дослідженню правомірності прийняття розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 грудня 2011 року № 1241-р «Про передачу будівлі військового містечка № 43 в м. Ужгороді». Вважає, що площі цієї будівлі повністю задовольняли потреби окружного адміністративного суду.
Також стверджує, що суд не дав ніякої оцінки тому факту, що будівля на площі Народній, 5 (колишня пл.Леніна,5) в м. Ужгороді, в якій зараз розміщується Закарпатська обласна рада профспілок та 11 первинних галузевих профспілкових організацій, а також районний, міський та обласний Фони соціального страхування, знаходиться в повному господарському віданні профспілок Закарпатської області вже 56 років згідно рішення місцевого виконавчого органу радянської влади- виконкому Закарпатської обласної Ради депутатів трудящих № 24 від 17 січня 1963 року. Дана будівля була отримана шляхом рівноцінного обміну на будівлю, яку займали профспілки області по вул. Духновича,2, в м. Ужгороді, тобто один майновий комплекс був обміняний на інший. Будівля по вул.Духновича,2 була отримана профспілками області згідно з розпорядженням вищого органу державної влади Радянського Союзу- Ради Міністрів СРСР № 7914 від 25 травня 1949 року. Даною будівлею профспілки Закарпатської області володіли і користувалися з 1949 по 1963 роки, а з 1963 року користувались і утримували за профспілкові кошти в належному інженерно-технічному стані майновий комплекс на пл.Народній,5.
За позицією скаржника, правомірність користування зазначеною будівлею обласними профспілками підтверджено в рішеннях арбітражного суду Закарпатської області від 23 липня 1993 року - справа № 154/4, постанові Господарського суду від 06 вересня 2007 року - справа № 5/34-а, рішенні Господарського суду від 14 липня 2010 року- справа № 5-3-18/344.
Скаржник акцентує увагу на тому, що оскаржуване в цій справі розпорядження КМУ № 221-р стосується передачі майна, яке перебуває у фактичному володінні та користуванні Закарпатської обласної ради профспілок і зачіпає майнові інтереси профспілки, як організації, метою створення якої відповідно до чинного законодавства є здійснення представництва та захисту трудових, соціально- економічних прав та інтересів членів профспілки. Водночас проект цього рішення не був узгоджений з уповноваженим представником всеукраїнських профспілок чи їх об`єднань, що свідчить про порушення правової процедури, яке в свою чергу призвело до недотримання принципу верховенства права та позбавило позивача на участь при прийнятті спірного рішення.
Стверджує, що Фонд державного майна України, як третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача, отримавши право власності на частину будівлі на пл.Народній,5 за рішенням Господарського суду Закарпатської області від 17 травня 2016 року, вніс пропозицію Кабінету Міністрів України про передачу даної будівлі із сфери управління до сфери управління Державної судової адміністрації та відповідач прийняв рішення поза межами наданих законом повноважень, тобто із порушенням, визначених статтею 3 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» принципів законності та суспільних потреб.
Водночас звертає увагу, що станом на момент прийняття відповідачем спірного розпорядження № 221-р та і на час звернення з касаційною скаргою питання визначення суб`єктів права власності (правонаступників) майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованих на території України, на законодавчому рівні не визначено, а відповідно закону про правовий режим майна загальносоюзних громадських об`єднань (організацій) колишнього Союзу РСР не прийнято. З огляду на зазначене вважає, що у Кабінету Міністрів України не було компетенції (повноважень) розпоряджатися майном загальносоюзних громадських об`єднань (організацій) колишнього Союзу РСР, розташованих на території України, так як такими повноваженнями наділений Фонд державного майна України, як орган з виключним правом розпоряджатися, що в свою чергу свідчить про недотримання відповідачем процедури передачі будинку профспілок на пл.Народній,5 в м. Ужгороді до сфери управління Державної судової адміністрації України, і тому прийняття спірного розпорядження є незаконним.
У відзиві на касаційну скаргу третя особа ФДМ з покликанням на статтю 49 Закону України «Про Кабінет міністрів України», статті 1,5,6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», Порядок визначення суб`єкта правління об`єктами, що повернуті у власність держави, та іншим майном, суб`єкт управління якого не визначений, який затверджений постановою КМУ від 07 жовтня 2015 року №   817 стверджує, що оскаржуване розпорядження відповідача №221-р прийняте у межах та у спосіб, що визначені законодавством.
Акцентує увагу на тому, що адміністративна будівля на площі Народній,5 у                    м. Ужгороді ніколи не перебувала та не передавалась у власність Закарпатській обласній раді професійних спілок, що підтверджується відсутністю будь-яких правовстановлюючих документів.
У письмових пояснення ДСА України викладені доводи, які є тотожними позиції ФДМ України.
Додатково зазначено про те, що ДСА України неодноразово висловлювала свою позицію відносно оскаржуваного розпорядження, яким, за позицією третьої особи-2, відновлено історичну справедливість, оскільки ще в жовтні 1921 року за участю Уряду Чехословаччини та магістрату міста Ужгорода були розроблені та оприлюднені технічні умови для будівництва нового кварталу (теперішня площа Народна). Вказана будівля спроектована в 1922-1925 роках у складі нового урядового кварталу за спеціальним призначенням - будівля Крайового суду та введена в експлуатацію в 1930 році. Проте Закарпатською обласною радою професійних спілок фактично блокується доступ суду до вказаної будівлі.

VІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, Верховний Суд зазначає наступне.
Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Предметом спору є розпорядження КМУ від 29 березня 2017 року № 221-р «Про передачу частини будівлі у м. Ужгороді до сфери управління Державної судової адміністрації», яким передано частину будівлі (літер АА') загальною площею 3676,4 кв. м (реєстраційний номер 1072844021101) на площі Народній, 5, у м. Ужгороді із сфери управління ФДМУ до сфери управління ДСА.
Тож суди мали перевірити, чи прийняте оскаржуване рішення, зокрема, в межах повноважень, на законних підставах та з дотриманням встановленої процедури, на засадах розумності, добросовісності та пропорційності.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного розпорядження стало звернення ДСА України до Першого віце-прем`єр-міністра - Міністра економічного розвитку і торгівлі України Кубіва С.І. з проханням посприяти у вирішенні питання покращення умов розміщення судів у місті Ужгороді (вих. № 14-8417/16 від 22.11.2016). Зокрема, в цьому зверненні ДСА України зазначала, що Закарпатський окружний адміністративний суд змушений розміщуватися на умовах оренди у двох приміщеннях комунальної та приватної форм власності, загальна площа яких утричі менша від рекомендованої державними будівельними нормами для забезпечення належних умов для роботи суддів та працівників апарату суду. Тому, з огляду на нагальну потребу забезпечення місцевих судів Закарпатської області, які розташовані в м. Ужгороді, відповідними службовими приміщеннями, ДСА України з посиланням на судові рішення у справі № 907/18/16, просила Міністра сприяти передачі частини адміністративної будівлі на площі, 5 у       м. Ужгороді, загальною площею 3676,4 кв.м до сфери управління ДСА.
До цього звернення ДСА України було додано: техніко-економічне обґрунтування щодо доцільності передачі об`єкта нерухомого майна; рішення Господарського суду Закарпатської області від 17 травня 2016 року у справі № 907/18/16; постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07 вересня 2016 у справі                 № 907/18/16.
За змістом статті 49 Закону України від 27 лютого 2014 року № 794-VII «Про Кабінет Міністрів України» (далі - Закон № 794-VII), Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження. Акти Кабінету Міністрів України підписує Прем`єр-міністр України.
Згідно із статтею 1 Закону України від 9 грудня 2011 року № 4107-VI «Про Фонд державного майна України» (далі також Закон № 4107-VI), ФДМУ є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.
Статтею 1 Закону України від 21 вересня 2006 року № 185-V «Про управління об`єктами державної власності» (далі також Закон № 185-V) передбачено, що управління об`єктами державної власності - здійснюється Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.
За змістом статті 3 Закону № 185-V об`єктами управління державної власності є: майно, яке передане казенним підприємствам в оперативне управління; майно, яке передане державним комерційним підприємствам (далі - державні підприємства), установам та організаціям; майно, яке передане державним господарським об`єднанням; корпоративні права, що належать державі у статутних капіталах господарських організацій (далі - корпоративні права держави); державне майно, що забезпечує діяльність Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України; державне майно, передане в оренду, лізинг, концесію; державне майно, що перебуває на балансі господарських організацій і не увійшло до їх статутних капіталів або залишилося після ліквідації підприємств та організацій; державне майно, передане в безстрокове безоплатне користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук; безхазяйне та конфісковане майно, що переходить у державну власність за рішенням суду.
Згідно із статтею 4 вказаного Закону суб`єктами управління об`єктами державної власності є: Кабінет Міністрів України; центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері управління об`єктами державної власності; міністерства, інші органи виконавчої влади та державні колегіальні органи (далі - уповноважені органи управління); Фонд державного майна України; органи, що забезпечують діяльність Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України; органи, які здійснюють управління державним майном відповідно до повноважень, визначених окремими законами; державні господарські об`єднання, державні холдингові компанії, інші державні господарські організації (далі - господарські структури); Національна академія наук України, галузеві академії наук.
Статтею 5 Закону № 185-V визначено, що Кабінет Міністрів України є суб`єктом управління, що визначає об`єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об`єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб`єктам управління, визначеним цим Законом.
Здійснюючи управління об`єктами державної власності, Кабінет Міністрів України, серед іншого, визначає органи виконавчої влади та державні колегіальні органи, які здійснюють функції з управління об`єктами державної власності; встановлює порядок передачі об`єктів державної власності суб`єктам управління, визначеним цим Законом.
За правилами частини 1 статті 6 Закону № 185-V уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань, зокрема: передають функції з управління об`єктами державної власності господарським структурам та здійснюють контроль за діяльністю господарських структур; ведуть облік об`єктів державної власності, що перебувають в їх управлінні, здійснюють контроль за ефективним використанням та збереженням таких об`єктів; дають згоду Фонду державного майна України на передачу об`єктів державної власності до статутних капіталів господарських товариств, у тому числі підприємств з іноземними інвестиціями, що створюються за участю держави; погоджують передачу об`єктів державної власності в комунальну власність, до сфери управління інших органів, уповноважених управляти об`єктами державної власності, господарських структур або в користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук, а також передачу об`єктів комунальної власності в державну власність; у випадках, передбачених законодавством, приймають рішення про передачу об`єктів державної власності в комунальну власність, до сфери управління інших органів, уповноважених управляти об`єктами державної власності, господарських структур або в користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук; виконують інші передбачені законодавством функції з управління об`єктами державної власності.
За змістом частини 1 статті 7 зазначеного Закону, Фонд державного майна України відповідно до законодавства, серед іншого, погоджує (приймає) рішення про передачу об`єктів державної власності в комунальну власність, до сфери управління інших уповноважених органів управління або Національній академії наук України, галузевим академіям наук.
Отже, Кабінет Міністрів України є суб`єктом, який здійснює управління об`єктами державної власності та в силу закону наділений повноваженнями щодо розпоряджання ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.
Відповідно до статей 5 і 6 Закону № 185-V та з метою забезпечення єдиного підходу під час визначення суб`єктів, які виконуватимуть функції з управління стосовно об`єктів, що повернуті у власність держави, Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 07 жовтня 2015 року № 817 «Про затвердження Порядку визначення суб`єкта управління об`єктами, що повернуті у власність держави, та іншим майном, суб`єкт управління якого не визначений» (далі - Порядок № 817). Цей Порядок встановлює механізм визначення суб`єкта управління об`єктами державної власності, якому передаються повноваження щодо управління майном, що повернуте у власність держави, та іншим державним майном, суб`єкт управління якого не визначений, зокрема: майном загальносоюзних громадських об`єднань (організацій) колишнього Союзу РСР, яке розташоване на території України і повернуте у власність держави за рішенням суду, що набрало законної сили.
Відповідно до пункту 1, 2 § 30 розділу 4 Регламенту КМУ, затвердженого постановою КМУ від 18 липня 2007 року № 950 (далі - Регламент) акти Кабінету Міністрів з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень.
Розпорядження Кабінету Міністрів видаються з питань: схвалення концепції реалізації державної політики у відповідній сфері, концепції державної цільової програми та концепції закону, директив, урядової заяви, листа, звернення, декларації, меморандуму тощо; затвердження державної цільової програми, плану заходів; утворення та затвердження складу робочих груп з питань ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій; виділення коштів з резервного фонду державного бюджету; делегування повноважень Кабінету Міністрів органам виконавчої влади у передбачених законом випадках; передачі майна; кадрових та інших питань організаційно-розпорядчого характеру.
За такого правого регулювання та встановлених обставин, беручи до уваги, що судовими рішеннями у справі № 907/18/16 визнано за державою в особі ФДМУ право власності на частину будівлі на площі Народній, 5 у в м. Ужгороді загальною площею 3676,4 кв. м, Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що розпорядження КМУ від 29 березня 2017 року           № 221-р про передачу названого нерухомого майна до сфери управління ДСА прийняте в межах повноважень та у спосіб, наданих відповідачу чинним законодавством.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, ДСА України виступає від імені держави власником частини будівлі за адресою: площа Народна, 5 у м. Ужгороді, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
В свою чергу рішенням Господарського суду Закарпатської області від 12 червня 2012 року у справі № 5008/1439/2011, яке залишене без змін за наслідками перегляду судом апеляційної інстанції, відмовлено в задоволенні позову Закарпатської облради профспілок про набуття права власності на спірне приміщення.
Також судами попередніх інстанцій акцентовано увагу на тому, що адміністративна будівля на площі Народній, 5 у м. Ужгороді ніколи не перебувала та не передавалась у власність Закарпатській облраді профспілок, що підтверджується відсутністю будь-яких правовстановлюючих документів.
Водночас Верховний Суд критично оцінює покликання скаржника на судові рішення в інших справах, оскільки висновки, викладені у зазначених рішеннях, не доводять ані права власності, ані іншого речового права відповідача на спірне нерухоме майно.
Отже, позиція скаржника про те, що оскаржуване рішення стосується передачі майна, яке перебуває у фактичному володінні та користуванні Закарпатської обласної ради профспілок і зачіпає майнові інтереси профспілки, а відповідачем порушено процедуру прийняття рішення, що призвело до незабезпечення рівності умов використання приміщення профспілками області та Державною судовою адміністрацією України, не заслуговує на увагу.
Верховний Суд критично оцінює посилання скаржника щодо ненадання судами попередніх інстанцій належної оцінки розпорядженню КМУ від 07.12.2011 № 1241-р «Про будівлі військового містечка № 43 в м. Ужгороді» та іншим документам, оскільки позивачем не зазначено, яким чином зазначені докази підтверджують обґрунтованість позовних вимог та вказують на протиправність оскаржуваного розпорядження.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Доводи касаційної скарги не містять належних та об`єктивно обумовлених міркувань, які б спростовували наведені висновки судів першої та апеляційної інстанцій, фактично зводяться до переоцінки доказів, та є аналогічними тим, які зазначені у позові та в апеляційній скарзі. Проте таким доводам, з огляду на вищенаведені висновки, судами попередніх інстанцій надано належну правову оцінку з дотриманням норм матеріального права.
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
За приписами частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у справі.
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356 КАС України, суд 

П О С Т А Н О В И В: 
Касаційну скаргу Закарпатської обласної ради професійних спілок залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2019 року у справі № 826/10720/18 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду:                                                            С.М. Чиркін
                                                                                          В.М. Кравчук
                                                                                          В.М. Шарапа