ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6626/22 Справа № 211/682/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2022 року                                                                 м.Кривий Ріг
справа № 211/682/22
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Остапенко В.О.
суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.
сторони:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , якій діє від імені та в інтересах відповідача  ОСОБА_2 , на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 липня 2022 року, яке ухвалено суддею Ткаченко С.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомостей щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять, -
ВСТАНОВИВ:
В лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання та просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти, на утримання повнолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, на весь час навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що відповідач є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час дочка сторін по справі є студенткою 1-го курсу денного відділення Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ. Термін закінчення навчання - 04.07.2024 року. Відповідач добровільно кошти на навчання надавати відмовляється, тому позивач звернулася до суду.
Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 липня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/8 частини від всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи стягнення з 01.02.2022 року, на період її навчання у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, тобто до 04.07.2024 року, на користь матері ОСОБА_1 .
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у сумі 992 грн. 40 коп.
Рішення в частині місячного платежу аліментів допущено до негайного виконання.
В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, не з`ясував хто має бути належним позивачем по справі, оскільки його дочка, навчаючись у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, перебуває на казармовому режимі, тобто не проживає разом з позивачкою, а тому в розумінні ст. 199 СК України, ОСОБА_1 не може бути позивачем по справі.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).
ОСОБА_4  досягла повноліття, однак продовжує навчання та є студенткою 1 курсу денного відділення Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ. Термін закінчення навчання - 04.07.2024 року (а.с.9 - довідка).
Вирішуючи спір та покладаючи на відповідача обов`язок по сплаті аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка навчається в розмірі 1/8 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, суд першої інстанції послався на ч.ч.1,2 ст. 200 СК України, та визначив розмір аліментів, виходячи з положень статті 182 цього Кодексу.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто наявність у батька можливості надавати матеріальну допомогу дитині, що продовжує навчання у сукупності з іншими обставинами є вирішальною підставою для стягнення з батька аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання після досягнення вісімнадцятирічного віку.
Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Тобто, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежного від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що дочка сторін по справі, після досягнення повноліття, продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач має матеріальну можливість надавати їй таку допомогу, отже в даному випадку наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання.
Визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання повнолітньої дочки та кінцевий термін стягнення аліментів, суд першої інстанції врахував, що згідно зі статтею 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів із урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів із одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
У відповідності до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Ухвалюючи рішення по справі, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно визначився із правовідносинами, які виникли між сторонами і, відповідно до норм ст. 199 СК України, дійшов вірного висновку про зобов`язання батьків утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги та вірно визначив розмір аліментів.
Висновок суду також узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 20 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року.
Колегія суддів вважає, що визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції у повній мірі врахував вимоги ст. 200 СК України, взяв до уваги матеріальне становище повнолітньої доньки, та матеріальне становище відповідача, який має обов`язок матеріального забезпечення повнолітньої доньки, у зв`язку з навчанням.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, не з`ясував хто має бути належним позивачем по справі, оскільки його дочка, навчаючись у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, перебуває на казармовому режимі, тобто не проживає разом з позивачкою, а тому в розумінні ст. 199 СК України, ОСОБА_1 не може бути позивачем по справі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки дочка сторіна по справі хоча й перебуває на казармовому режимі, зареєстрована постійно за місцем проживання позивача. При цьому сам факт перебування дочки сторін по справі на казармовому режимі не знімає з відповідача обов`язку  з утримання дитини на період її навчання.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи позивача, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , якій діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_2 , - залишити без задоволення. 
Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 липня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 28 вересня 2022 року.

Головуючий: 

Судді: