КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                                      
Справа № 752/2501/16-ц                                                              Головуючий у 1-й інст. -Плахотнюк К.Г.
Апеляційне провадження  22-ц/824/10582/2022                                                    Доповідач - Рубан С.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
08 листопада 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді       Рубан С.М.
суддів                           Заришняк Г.М., Кулікова С.В.  
при секретарі                 Загородній С.А.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року у справі за заявою  представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про поворот виконання рішення суду у справі № 752/2501/16 за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням, шляхом виселення, стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги та відшкодування збитків, -  
 
В С Т А Н О В И В :
 
Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою щодо повороту виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 грудня 2017 року, а саме стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 316 123 грн 37 коп.
 
Посилається на те, що 10 липня 2019 року Верховним судом ухвалено постанову, якою рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 грудня 2017 року скасовано в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 та направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
 
Постановою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року апеляційні скарги  ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - залишено без задоволення. 
 
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 вересня 2017 року в частині вирішення зустрічного позову  ОСОБА_1  -  залишено без змін. 
 
Згідно скасованого рішення апеляційного суду від 12 грудня 2017 року стягнуто з ОСОБА_3 ,  ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 збитки у сумі 312 231 грн 77 коп., судовий збір в сумі 3 900 грн 60 коп., а всього 316 132 грн 37 коп. в рівних частках з кожного.
 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року заяву представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задоволено частково.
Здійснено поворот виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 грудня 2017 року по справі №752/2501/16, шляхом повернення ОСОБА_3 стягнутих грошових коштів у розмірі 316 132 грн 37 коп. по примусовому виконанню рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 грудня 2017 року у справі № 752/2501/16 за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням, шляхом виселення, стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги та відшкодування збитків.
Видано виконавчий лист про повернення ОСОБА_1 стягнутих 08 лютого 2018 року відповідно до платіжного доручення № 7793 на її користь грошових коштів у розмірі 316 132 грн  37 коп. з ОСОБА_3 на виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 грудня 2017 року у справі №752/2501/16.
В іншій частині заявлених вимог - відмовлено.
 
Не погоджуючись з ухвалою суду,  30 серпня 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, прийняти нове рішення, яким заяву представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про поворот виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року повернути заявнику без розгляду.
 
Посилається на те, що заява про поворот виконання рішення суду розглянута та вирішена за відсутності   відповідачів та третьої особи, яких суд не повідомив про дату, час і місце судового засідання.
 
Крім того, посилається на те, що представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4  звертаючись до суду з заявою  про поворот виконання рішення суду шляхом повернення стягнутих грошових сум  не додав документ  який підтверджує те, що суму стягнуту  за раніше прийнятим рішенням списано установою банку.
 
Посилається на те, що заява про поворот виконання рішення суду не відповідає вимогам ч.2 ст. 183 ЦПК України, оскільки докази надсилання  примірника заяви іншим сторонам та учасникам справи, як того вимагає закон в матеріалах справи відсутні.
           Представник ОСОБА_3 - Баховський М.М. подав до суду заяву, в якій заперечував проти задоволення апеляційної скарги. 
Учасники справи в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи. 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.
 
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.
 
Виходячи з положень ч. 1 ст. 444 Цивільно процесуалього кодексу України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він:
1) закриває провадження у справі;
2) залишає позов без розгляду;
3) відмовляє в позові повністю;
4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.
Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.
 
 Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи. Така заява розглядається у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника у двадцятиденний строк з дня надходження заяви, проте їх неявка не перешкоджаєїї розгляду.

          Судом встановлено та апеляційним судом перевірено, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 20 вересня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовлено. 
        Зустрічний позов  ОСОБА_1 -  задоволено частково. 
        Зобов`язано ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні належним їй нерухомим майном, а саме: нежитловими приміщеннями з АДРЕСА_1 . 
       Зобов`язано ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звільнити спірні нежитлові приміщеннями. 
         У іншій частині зустрічного позову - відмовлено (а.с.50-57, т.3).
           Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 -  відхилено, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 вересня 2017 року в частині вирішення зустрічних вимог ОСОБА_1 про відшкодування збитків - скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.
          Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 збитки у сумі 312 231 грн 77 коп., судовий збір в сумі 3 900 грн 60 коп.  за подачу апеляційної скарги, а всього 316 132 грн 37 коп. в рівних частках з кожного.
          В іншій частині рішення суду - залишено без змін (а.с.145-155, т.3).
            Постановою Верховного Суду від 10 липня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_3   - задоволено частково, рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року скасовано в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.115-119, т.4).
           Постановою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_3   та ОСОБА_1 - залишено без задоволення, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 - залишено без змін (а.с. 169 - 179, т.4).
          Постановою Верховного Суду від 30 березня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року - залишено без змін (а.с.191-195,  т.5).
       У листопаді 2019 року  представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4   звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з заявою, в якій просив застосувати  поворот виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року у справі № 752/2501/16-ц.
            Вказував на те, що  рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 грудня 2017 року  на виконання якого ОСОБА_3 сплатив 316 132 грн 32 коп., що підтверджується копією платіжного доручення №7793 від 08.02.2018 року та копією постанови державного виконавця у межах ВП № 55518452 про закінчення виконавчого провадження - скасовано.
      Відповідно до ст.  444 ЦПК України, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частини 1-3 цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.     
    До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.
      Судом встановлено, що ОСОБА_3  були сплачені кошти у розмірі 316 132грн 32 коп.на примусове виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 грудня 2017 року у справі №752/2501/16-ц, яке постановою Верховного Суду від 10 липня 2019 року було скасовано в частині вирішення зустрічного позову та направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, та за результатами розгляду якого 31 жовтня 2019 року Київським апеляційним судом прийнято постанову, якою рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 вересня 2017 року в частині вирішення зустрічного позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями та відкодування збитків - залишено без змін, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги заяви в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3   316 132 грн 37 коп. підлягають задоволенню.
       Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заява ОСОБА_3  про поворот виконання рішення суду в частині стягнення на його користь з Голосіївського РВ ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві виконавчого збору в загальному розмірі 31 613 грн 24 коп. не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
           Поворот виконання рішення суду, як спосіб захисту майнових прав боржника (відповідача), передбачає повернення йому стягувачем (позивачем) лише тих грошових коштів, які були ним безпосередньо одержані за скасованим в подальшому рішенням суду.
    Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
        Згідно п.1 ч.1 ст.42 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий збір, стягнутий з боржника в порядку, встановленому ст.27 ЗУ«Про виконавче провадження» відноситься до коштів виконавчого провадження.
       Відповідно до ч.4 ст.27 ЗУ «Про виконавче провадження» питання про стягнення з боржника виконавчого збору вирішується відповідною постановою державного виконавця, а не рішенням суду.
        Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стягнутий в процесі виконання рішення суду виконавчий збір не є тими грошовими коштами, які були стягнуті з боржника за рішенням суду, скасованим за наслідками касаційного перегляду, а є коштами виконавчого провадження, які не підлягають поверненню в порядку повороту виконання рішення суду.
         (Постанова  ВерховногоСуду від 31 березня 2021 року у справі №296/7644/17). 
         Доводи апеляційної скарги  про те, що суд першої інстанції задовольняючи частково заяву про поворот виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 грудня 2017 року дійшов необґрунтованого висновку, оскільки представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4   звертаючись до суду першої інстанції не надав документ згідно ч.6 ст. 444 ЦПК України, який підтверджує те, що суму стягнуту за раніше прийнятим рішенням  списано установою банку, колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.
     З матеріалів справи вбачається, що представником ОСОБА_3 - Баховським М.М. 24 червня 2022 року додано до матеріалів справи  відповідь начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Київ) Нідченка Д. Є. від 15 червня 2022 року на адвокатський запит Баховського М.М.  б/н від 07 червня 2022 року про надання копії платіжних доручення № 7793 від 08 лютого 2018 року згідно якої борг на суму 316 132 грн 37 коп. сплачено   та перераховано , що підтверджується копією платіжного доручення. (а.с.15, т.7).
      Тобто,  представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звертаючись з заявою про поворот виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 грудня 2017 року дотримався вимог ч.6 ст. 444 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази надсилання  примірника заяви іншим сторонам та учасникам справи, як того вимагає закон, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних підстав.
 
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої ухвали.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
 
 За встановлених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.
 
Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка.
 
Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 379, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 -   залишити без задоволення.
 
Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Повний текст постанови складено 17 листопада 2022 року.

            Головуючий   

  
    Судді