ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/13549/21	Головуючий у 1-й інстанції Герчаківськ О. Я. 	
Провадження № 22-ц/817/1004/22 	Доповідач - Парандюк Т.С.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2022 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Парандюк Т.С. 
суддів -  Костів О. З., Шевчук Г. М., 
за участі секретаря — Дідух М.Є.
та сторін — представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Будз Т.В., представника ОСОБА_2 адвоката Семененко С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/13549/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 вересня 2022 року, ухваленого суддею Герчаківською О.Я., повний текст рішення суду складено 27 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача — Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, 

В С Т А Н О В И В:

у серпні 2021 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача — Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом.
В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася з відповідної частини житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, загальною площею 0,20 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 6125286400:02:001:0620.
        10 грудня 2014 року ОСОБА_3 склав заповіт на його ім`я, яким заповів зазначений будинок та земельну ділянку. Однак про існування такого заповіту він дізнався лише в червні 2019 року. Спадкоємці, які прийняли спадщину згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України - відсутні. Спадкоємцем, який протягом шестимісячного терміну подав заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 згідно ст. 1270 ЦК України є відповідач по справі - рідний брат позивача ОСОБА_1 
ОСОБА_2 постійно проживає в Сполучених Штатах Америки з 2004 року. З цього часу в Україну він приїжджав лише три рази: в 2008 році, в травні 2019 року (для оформлення спадкових прав після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_3 ) та у липні 2021 року. В червні 2019 року він подав в Тернопільську районну державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини за законом після смерті своєї матері ОСОБА_4 і тоді ж дізнався від нотаріуса про наявність заповіту на його користь, складеного батьком ОСОБА_3 10 грудня 2014 року. При житті батько ніколи не повідомляв позивача (розмовляли по телефону раз в місяць), що прийняв таке рішення. Не говорила про наявність заповіту і мати. Лише після отримання інформації про наявність заповіту від 10 грудня 2014 року ОСОБА_2 29 липня 2021 року отримав у старости Острівського старостинського округу Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області Хом`як Б.А. дублікат зазначеного заповіту. Тому у встановлений строк вчасно подати заяву за місцем відкриття спадщини в нотаріальну контору про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 позивач не зміг.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 вересня 2022 року позовні вимоги — задоволено.
Визначено ОСОБА_2 додатковий строк у три місяці, який починає перебіг з моменту набрання рішення суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 вересня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що як зазначив сам позивач про заповіт батька він дізнався у 2019 році. Проте лише через два роки після отримання інформації про наявність заповіту позивач почав вживати дії, спрямовані на прийняття спадщини після смерті батька.
Судом першої інстанції не було враховано те, що позивач, як син спадкодавця, є спадкоємцем ОСОБА_3 , не залежно від наявності заповіту, оскільки є спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом.
Також неправомірним є посилання суду першої інстанції на правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 29.06.2019 року у справі №565/1145/17, оскільки він суперечить правовим позиціям, викладеним в Постанові Верховного Суду від 11.08.2021 року у справі №720/1079/19, де зазначено, що необізнаність щодо існування заповіту не може бути визнана поважною причиною, оскільки позивач є спадкоємцем за законом.
Крім цього, у Постанові Верховного Суду у справі №761/42165/17-ц від 28.10.2019 року зазначено: “Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови”.
Таким чином, враховуючи те, що в червні 2019 року позивач був в Україні та саме в цей час дізнався про наявність заповіту на його користь, отже, йому ніщо не заважало ще в червні 2019 року звернутися до суду з відповідним позовом.
Також суд першої інстанції, помилково зазначає поважною причиною пропуску строку для подання позивачем заяви про прийняття спадщини за заповітом - перебування ОСОБА_2 за кордоном.
Ця обставина не може бути визнана поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки діючим законодавством для громадян України, які перебувають за кордоном, встановлений спеціальний порядок подання заяви про прийняття спадщини, який передбачає кілька альтернативних варіантів оформлення та подання вказаної заяви.
       Так, спеціальним механізмом подання заяви про прийняття спадщини через консульські установи України, встановлений наказом МЮУ та МЗС України № 142/310 від 27 грудня 2004 року “Про затвердження Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України”, а також направити нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяви електронним повідомленням. Аналогічна позиція висловлена в постанові ВС від 17.04.2019 року справа № 592/9058/17.
Відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не поступав.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Будз Т.В апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній.
Представник ОСОБА_2 адвокат Семененко С.М. апеляційну скаргу ОСОБА_1 не визнав, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, пояснивши, що дізнавшись про заповіт у червні 2019 року, ОСОБА_1 повернувся назад в США, не вчинивши жодних дій щодо прийняття спадщини, так як на руках не мав змісту заповіту. Отримавши копію заповіту у липні 2021 року, звернувся із заявою до суду після отримання на усне звернення відмову нотаріуса.
Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що в законі не міститься визначення поняття поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини і їх поважність повинна визначатися судом у кожному випадку, виходячи з конкретних обставин справи та характеру взаємовідносин сторін, а тому суд приходить до переконання, що позивач з поважних причин пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини.
З таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів погодитись не може, оскільки судом не вірно застосовано норми матеріального права, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що сторони по справі є рідними братами по батьковій лінії.        
       Із змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 був обізнаний про наявність складеного ОСОБА_3 заповіту на його ім`я, а підставою звернення до суду було те, що проживає у США, а тому не подав заяву вчасно.
        ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_2 , батьки: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 25 липня 1972 року Острівською сільською радою Тернопільського району тернопільської області.
ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 78 років помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 22 червня 2017 року виконавчим комітетом Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.
ОСОБА_3 10 грудня 2014 року заповів належний йому житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 та належну йому на праві власності земельну ділянку, площею 0,20 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 , державний акт на право приватної власності: серія ЯЕ №996304 ОСОБА_2 . Заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Бриндз М.П. та зареєстровано в реєстрі за № 137.
Вказаний будинок по АДРЕСА_1 належав ОСОБА_3 згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 30 жовтня 1989 року, яке видано на підставі рішення виконкому Тернопільської районної Ради народних депутатів № 216 від 26 жовтня 1989 року.
Земельна ділянка, площею 0,20 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в селі Острів Тернопільського району Тернопільської області належала ОСОБА_3 згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 996304, виданого 18 червня 2009 року на підставі рішення Острівської сільської ради № 302 від 17 липня 2007 року.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 75 років померла ОСОБА_4 , 1944 року народження, згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 01 березня 2019 року виконавчим комітетом Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.
За змістом відповіді державного нотаріуса Осадчук В.Ю. № 1885/01-16 від 29 липня 2021 року на усне звернення ОСОБА_2 , останній пропустив строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В спадковій справі № 555/2017 до майна, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , наявні:
- заява ОСОБА_1 від 01 грудня 2017 року про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 ;
- інформаційна довідка зі Спадкового реєстру № 50112089 від 01 грудня 2017 року про наявність заповіту ОСОБА_3 № 137 від 10 грудня 2014 року;
- довідка Острівської сільської ради № 676 від 10 червня 2019 року про те, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на день смерті постійно проживав і перебував на реєстраційному обліку в с. Острів вул. В. Ярмуша Тернопільського району Тернопільської області, на день його смерті на реєстраційному обліку перебували: ОСОБА_4 - дружина;
- довідка № 507, видана 26 липня 2021 року Острівським старостинським округом про те, що в АДРЕСА_2 знаходиться будинковолодіння, головою двору якого був ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 01 липня 1990 року - двір колгоспний, членами двору були: ОСОБА_3 - голова двору, ОСОБА_4 - дружина, ОСОБА_2 - син. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на день смерті постійно проживали і перебували на реєстраційному обліку в АДРЕСА_1 ;
- відповідь державного нотаріуса Осадчук В.Ю. №1885/01-16 від 29 липня 2021 року.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття 1269, частина перша статті 1270 ЦК України).
Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).
Зважаючи на наведене, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Суд першої інстанції частково вірно встановив обставини справи, а саме те, що лише в червні 2019 року ОСОБА_2 дізнався про існування заповіту складеного батьком на його користь, оскільки приїхав в Україну для прийняття спадщини після смерті матері — ОСОБА_4 .
Не заслуговують на увагу посилання позивача про те, що він перебував за межами країни і був позбавлений можливості звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
28 серпня 2016 року ОСОБА_5 був документований комерційним посвідченням водія № НОМЕР_4 , перекладеним бюро перекладів “асТра”.
Як вбачається із відміток у паспорті громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_5 , виданого 07 липня 2017 року, ОСОБА_2 прийнятий на консульський облік Генерального консульства України в Нью-Йорку 20 лютого 2008 року та має постійне проживання у США.
Діючим законодавством для громадян України, які перебувають за кордоном, встановлений спеціальний порядок подання заяви про прийняття спадщини, який передбачає кілька альтернативних варіантів оформлення та подання вказаної заяви.
Так, спеціальний механізм подання заяви про прийняття спадщини через консульські установи України встановлений Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року №142/5/310 “Про затвердження Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України”. За зверненням громадянина України консул (або уповноважений секретар із консульських питань) засвідчує справжність підпису на заяві про прийняття спадщини, проставляє на заяві свій підпис та гербову печатку, після чого спадкоємець повинен направити заяву в Україну засобами міжнародного поштового зв`язку. Таким чином, громадянам України немає необхідності виїжджати з країни свого постійного проживання та повертатися в Україну для прийняття спадщини (підпункт 3.13 Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України та пункт 3.23 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства України від 22.02.2012 №296/5). Крім цього, пунктом 3.5. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України встановлено, якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса.
У екстрених випадках, коли існує ризик пропущення строку для прийняття спадщини, спадкоємець має право направити нотаріусу за місцем відкриття спадщини електронне повідомлення (аналог телеграми), в якому вказати про прийняття спадщини (пункт 2.1. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Таким чином, законодавство України передбачає альтернативні варіанти процедури прийняття спадщини, що спрощує процес реалізації прав спадкоємців.
Отже, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 не скористався своїм правом для прийняття спадщини після смерті батька (за заповітом) у 2019 році, адже, про існування заповіту йому стало відомо в червні 2019 року, тобто до 01 січня 2020 року, він зобов`язаний був подати заяву про прийняття спадщини, однак, цього не зробив, чим пропустив шестимісячний термін для прийняття спадщини.
Також потрібно зазначити, що ОСОБА_2 є не лише спадкоємцем за заповітом після смерті батька ОСОБА_3 (про смерть батька знав у 2017 році), а також, не залежно від наявності заповіту є спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом. В апеляційній інстанції доведено і не заперечувалось його представником адвокатом Семененко С.М., що ОСОБА_2 , знаючи про смерть батька у 2017 році, не вчиняв жодний дій по прийняттю спадщини, оскільки не бажав приймати спадщину по закону.
Крім того, суд першої інстанції невірно вказав норми матеріального права в оскаржуваному рішенні, а саме те, що до даних правовідносин можна застосувати загальний строк позовної давності в межах три роки.
Спір, який виник між сторонами (про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом) регулюється Книгою Шостою Спадкове право Главами 84-89 ЦК України, в яких вказано, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Отже, застосовується спеціальний строк давності, а не загальний.
Апеляційний суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_2 дізнавшись в червні 2019 року про існування змісту заповіту на його користь, складений його батьком ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , і лише в липні 2021 року звернувся до нотаріуса з усним зверненням щодо прийняття спадщини, після смерті батька, де йому було відмовлено, та в серпні 2021 року звернувся в суд з даним позовом, тобто через два роки.
Як вказано в частині 2 статті 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто, на що суд першої інстанції також, не звернув увагу.
       Колегія суддів проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення представників обох сторін, вважає, що безспірних доказів на підтвердження поважності причин пропуску ОСОБА_2 строку звернення із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 суду надано не було. ОСОБА_2 не довів наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали  йому, будучи обізнаним про наявність заповіту, подати заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк, визначений статтею 1270 частиною першою ЦК України, що у силу статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.  
       Матеріалами справи доведено і визнається позивачем, що державний нотаріус повідомив його про наявність заповіту, зі змістом складеного на його ім`я заповіту був обізнаний. Отже, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 не мав об`єктивних перешкод для подання заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк.
       Таким чином, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 вересня 2022 року підлягає скасуванню, оскільки, не в повній мірі встановлено обставин, що мають значення для справи (позивач звернувся до нотаріуса з усним зверненням щодо прийняття спадщини, а не з письмовою заявою), та не вірно застосовано норми матеріального права (слід застосовувати спеціальний строк давності, а не загальний), адже, ОСОБА_2 дізнавшись в червні 2019 року про існування заповіту на його користь, не здійснивши жодних дій щодо прийняття спадщини, повернувся в США і звідти також не вчиняв будь-яких дій по прийняттю спадщини, і лише в липні 2021 року, тобто майже через два роки, звернувся усно до нотаріуса, що підтверджено його представником адвокатом Семененко С.М. в апеляційній інстанції при тому, що строк законодавством встановлено в шість місяців, не вказавши поважних причин
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно пунктів 1 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на зазначене, судове рішення ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених статтею 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити.
       Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 вересня 2022 року — скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача — Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом — відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 09 грудня 2022 року.

Головуюча                                                                 Т.С. Парандюк

Судді:                                                                         О.З. Костів

                                                                                Г.М. Шевчук