УХВАЛА

26 вересня 2022 року 
м. Київ

справа № 160/23260/21
адміністративне провадження № К/990/24302/22 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Данилевич Н.А., перевіривши касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2022 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2022 року у справі №160/23260/21 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
ВСТАНОВИВ:
06 вересня 2022 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України.
23 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, що в подальшому уточнював, до Дніпропетровської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, де просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення п`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) за № 80 від 13 вересня 2021 року «Про неуспішне проходження прокурором атестації» щодо неуспішного проходження атестації ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Дніпропетровської обласної прокуратури № 3332 від 19 жовтня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області та органів прокуратури;
- поновити ОСОБА_1 у Центральній окружній прокуратурі міста Дніпра Дніпропетровської Області на посаді рівнозначній до посади прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області;
- стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 25 жовтня 2021 року по день винесення рішення суду;
- стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 невиплачену частину заробітної плати за період з 15 березня 2021 року по 22 жовтня 2021 року, а саме різницю між посадовим окладом і надбавкою за вислугу років, які повинні були виплачуватися згідно вимог Закону України «Про прокуратуру» та фактично виплаченими коштами в сумі 216 906 грн;
- стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі середньомісячної заробітної плати в сумі 7 522,85 грн ;
- стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 25.10.2021 р. по день фактичного розрахунку;
- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди в розмірі 60 000 грн;
- стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди в розмірі 60 000 грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2022 року адміністративний позов задоволений частково.
Визнане протиправним та скасоване рішення п`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) за № 80 від 13 вересня 2021 року «Про неуспішне проходження прокурором атестації» щодо неуспішного проходження атестації ОСОБА_1 .
Визнаний протиправним та скасований наказ керівника Дніпропетровської обласної прокуратури № 3332к від 19 жовтня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області та органів прокуратури;
Поновлений ОСОБА_1 на посаді прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області з 22 жовтня 2021 року;
Стягнений з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 жовтня 2021 року по 05 травня 2022 року.
Стягнуті з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з правничою допомогою в розмірі 1500 грн.
Стягнуті з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з правничою допомогою в розмірі 1500 грн.
Стягнуті з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 200 грн.
Стягнуті з Офісу Генерального прокурора     на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 200 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2022 року апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури задоволено частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2022 року в частині стягнення з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано та відмовлено в цій частині.
В іншій частині рішення суду залишено без змін.
Відповідно до частини першої  статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою    статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Оскаржуючи судові рішення, скаржник покликається на пункти 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Так, посилаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України відповідач зазначає, що судами застосовано пункти 9,10,13,16,17,19 розділу ІІ Закону №113-ІХ, пунктів 6,7,11 розділу І, пункту 6 розділу ІІІ, пункту 2 розділу V Порядку №221 без врахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 21 вересня 2021 року у справі №160/6024/20, від 29 вересня 2021 року у справі № 440/2682/20, від 20 жовтня 2021 року у справах №№ 420/4196/20, 280/3705/20, 440/2700/20, 380/5462/20, від 21 жовтня 2021 року у справі №520/5000/2020, від 11 листопада 2021 року у справі №580/1859/20, від 17 листопада 2021 року у справах №340/1673/20 та №140/8233/20, від 25 листопада 2021 року у справі №160/6148/20, від 30 листопада 2021 року у справі №440/3399/20, від 08 грудня 2021 року у справі №420/4572/20.
Разом з цим, заявник касаційної скарги, посилаючись на пункт 3 частини чевтертої статті 328 КАС України, зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування пункту 17 розділу ІІ Закону №113-ІХ, пунктів 7 та 11 Порядку №221 та пункту 11 Порядку №233 у справах, в яких предметом спору є процедурне рішення кадрової комісії стосовно задоволення заяви позивача про повторне проходження іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки та в подальшому пізнішою датою прийнятого рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації ухваленого за результатами складання вказаного іспиту (набрання бали нижчого за прохідний).
Підсумовуючи, скаржник в касаційній скарзі зазначив наступне:
«З огляду на відсутність висновку Верховного Суду щодо спірних правовідносин у аналогічних справах, наявні підстави для касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частиною четвертою статті 328 КАС України.»
Верховний Суд вбачає невизначеність заявника касаційної скарги щодо зазначення підстав касаційного оскарження, оскільки відповідач зазначає про наявність висновків, викладені Верховним Судом у подібних правовідносинах, і в той же час вказує про їх відсутність. 
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Отже, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункти 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підстави касаційного оскарження.
З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.    
Отже, скаржником не викладено передбачені статтею 328 КАС України умови, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2022 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2022 року у справі №160/23260/21 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повернути особі, яка її подала.
Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя	                                    Н.А. Данилевич