ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року	Львів	Справа № 380/9359/22 пров. № А/857/13166/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтея Р. В.	
         	Шинкар Т.І. 	
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення   Львівського окружного адміністративного суду   від 09 серпня 2022 року (рішення ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у м. Львові судом у складі головуючого судді Кухар Н.А., дата складення повного тексту рішення суду не зазначена) у справі № 380/9359/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області     про зобов`язання вчинити певні дії, суд – 
ВСТАНОВИВ:
        І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області     , в якому просила:
зобов`язати відповідача призначити та виплачувати їй з 25.03.2022 року (з дня звернення за призначенням пенсії) пенсію за віком згідно із статтями 26, 27, 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням такої пенсії за 2019, 2020, 2021 роки. 
Рішенням  Львівського окружного адміністративного суду   від 09 серпня 2022 року позов задоволено повністю.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2014, 2015, 2016 роки при призначенні пенсії за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити  ОСОБА_1 з 25.03.2022 перерахунок та виплату пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» року із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2019- 2021 роки, з урахуванням раніше виплачених сум.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 20 коп.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач  звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги  вказує, що судове рішення прийнято з неповним з`ясуванням обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи.
На підтвердження доводів апеляційної скарги  відповідач вказує, що у спірних правовідносинах мало місце не призначення пенсії позивачу, а переведення на пенсію, розраховану за іншим законом, у більш вигідному розмірі для позивача, відтак, на думку апелянта, підстав для обчислення пенсії із урахуванням середньої заробітної плати, визначеної ч.2 ст.40 Закону №1058 для призначення пенсії позивачу із урахуванням показника середньої заробітної плати за 2019-2021 роки немає. Зазначає, що автоматичне переведення позивачки на пенсію за віком на умовах Закону №1058-ІV не суперечить нормам чинного законодавства. При цьому Закон не встановлює, що таке переведення є новим призначенням пенсії. За своєю суттю це є перерахунком пенсії, оскільки вид пенсії не змінюється, а змінюється її розмір; для такого перерахунку не вимагається подання нових документів. Таким чином, апелянт вважає, що дії відповідача є правомірними та такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, відповідно до частини 4  статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі  КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Про розгляд апеляційної  скарги сторони повідомлені шляхом надіслання копій ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду  на поштову адресу позивача та на електронну адресу відповідача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу пенсію призначено відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України №1058 позивач звернулася вперше, а відтак мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду на інший вид пенсії в межах одного Закону відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1058.
Так, пенсія позивачці призначена у 2011 відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV позивач звернулася вперше в 2022 року, а тому пенсія має призначатися із застосуванням показника середньої заробітної плати на одну застраховану особу в Україні за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ у Львівській області та з 23 вересня 2011 року отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ.
25 березня 2022 року позивач звернулася до Головного управління ПФУ у Львівській області із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення".
Рішенням Головного управління ПФУ у Львівській області №913210166211 від 05.04.2021 року, з 01 березня 2022 року позивача переведено на пенсію за віком відповідно до абзацу 4-5 п. 3 Розділу «Прикінцеві положення» Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення" (як мати дитини - інваліда).
З 01.04.2022 року пенсія позивачу обчислена при загальному стажі 43 роки 06 місяців 17 днів (до 28.02.2022 року) коефіцієнт страхового стажу – 0,43500. Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії становить – 15243,53 грн., який враховано за період роботи з 01.07.2000 по 28.02.2022 згідно індивідуальних даних про застраховану особу, із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2014, 2015, 2016 роки, яка становить 3764,40 грн. і проіндексована відповідно до Постанов 124, 251, 127, 118 -6186,32 (3764,40 х 1,17 х 1,11 х 1,11 х 1,14). Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати – 2,19161.   
Вважаючи помилковим застосування показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2014, 2015, 2016 роки, при призначенні їй пенсії за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV, позивач звернулася до суду з цим позовом. 

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції Україні, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-XII), відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Згідно із ст. 2 Закону № 1788-XII, за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Частина 3 статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Згідно із ч.1 ст. 9 Закону № 1058-IV, за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону №1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Частиною 2 статті 40 Закону № 1058-IV передбачено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Тобто, у випадку призначення пенсії на підставі Закону № 1058-IV, при обчисленні пенсії враховується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 1058-IV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Згідно із ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Аналіз вищенаведеного вказує на те, що ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-ІV визначено порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.
Аналогічна правова позиція, викладена в постановах Верховного Суду від 31.05.2019 р. по справі № 314/272/17, від 31.03.2020 р. по справі № 348/1296/17, від 01.03.2021 р. по справі № 488/1409/16-а.
Колегія суддів звертає увагу, що позивачка на час виникнення спірних правовідносин отримувала пенсію, згідно Закону України «Про державну службу», за віком.
Умови та порядок призначення (перерахунків) пенсій державним службовцям встановлюються спеціальними законами. До спеціальних законів відносяться Закон України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993 р. (Закон втратив чинність на підставі Закону № 889-VIII (889-19) від 10.12.2015 р., крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII (889-19) від 10.12.2015 р., ВВР, 2016, № 4, ст. 43) та Закон України "Про державну службу" № 889-VІІ від 10.12.2015 р. (в подальшому - Закон № 889-VIII).
Згідно із ст. 90 Закону № 889-VII, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» .
Відповідно до п.п. 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII, на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII мають право особи, які на день набрання чинності Законом № 889-VIII (01.05.2016 р.): мають не менше як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723- XII та актами Кабінету Міністрів України; займають посади державної служби та мають не менше як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723- XII та Кабінету Міністрів України.
Статтею 90 Закону № 889-VII визначено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Із врахуванням вищенаведеного, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивачка, звертаючись після досягнення пенсійного віку, визначеного ст. 26 Закону № 1058-ІV до пенсійного органу з заявою про перехід з пенсії за віком, призначеної згідно із Законом України "Про державне службу" на пенсію за віком згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" набула право не на переведення з одного виду пенсії на інший на підставі ст. 45 Закону № 1058-IV, а на нове призначення пенсії за віком на загальних підставах із її новим обчисленням, відповідно до ст. 40 Закону № 1058-IV, оскільки за таким призначенням звернулася вперше.
Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 29.11.2016 р. по справі № 133/476/15-а, нормою ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Тому, якщо особі було призначено пенсію відповідно до Закону України № 1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при досягненні пенсійного віку така особа виявила бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV, слід вважати що за призначенням такої пенсії особа звертається вперше, і має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення з одного виду пенсії на інший. Отже, показник заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, а не той, що враховувався під час призначення попереднього виду пенсії.
Вищенаведений висновок також узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 31.10.2018 р. по справі № 876/5312/17, яка зазначила, що Верховний Суд України у постанові від 29.11.2016 р. у справі № 133/476/15-а обґрунтовано зазначив, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-ІV. Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що в ч. 3 ст. 45 Закону №1058-ІV дійсно встановлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Тому показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV. Однак у випадку призначення іншої пенсії за іншим законом має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком).
Аналогічні висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 26.03.2019 р. по справі № 335/13242/16-а, від 09.06.2021 р. по справі № 367/1276/17, від 24.06.2021 р. по справі № 243/8903/16-а та від 04.02.2021 р. по справі №509/3080/16-а.
Із врахуванням вищенаведеного, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області   щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2014, 2015, 2016 роки при призначенні пенсії за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV та зобов`язання останнього здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» року із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2019- 2021 роки, з урахуванням раніше виплачених сум.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що в даному випадку має місце не нове призначення, а перехід з одного виду пенсії на інший; пенсія за віком, призначена згідно із Законом України «Про державну службу», тому заробітна плата для обчислення пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" повинна визначатися з урахуванням Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» № 2148-VІІІ від 03.10.2017 р., тобто із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях України за 2014, 2015, та 2016 роки, суд апеляційної інстанції вважає такі доводи відповідача необґрунтованими та такими, що спростовуються наведеними вище висновками, оскільки позивачка звертаючись до пенсійного органу з заявою про перехід з пенсії за віком, призначеної згідно із Законом України "Про державне службу" на пенсію за віком згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" набула право не на переведення з одного виду пенсії на інший на підставі статті 45 Закону № 1058-IV, а на нове призначення пенсії за віком на загальних підставах із її новим обчисленням, відповідно до ст. 40 Закону № 1058-IV, оскільки за таким призначенням звернуkfся вперше і в даному випадку має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком).
Інші доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.
Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо  наявності правових підстав для задоволення названого адміністративного позову.
Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини” передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі “Серявін та інші проти України” від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.
Доводи апеляційної скарги, в силу викладеного вище,  висновків суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до  ст.139 КАС України, судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,                                    
                                                   П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду   від 09 серпня 2022 року у справі №380/9359/22 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Т. І. Шинкар