ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2022 року
м. Київ
справа № 826/126/18
адміністративне провадження № К/9901/32793/19 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Шарапи В.М.,
суддів - Єзерова А.А., Чиркіна С.М.
розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» (далі - ПАТ "Судноплавна компанія "Укррічфлот") на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 5 червня 2019 року у складі судді Головань О.В. та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 5 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Аліменка В.О. (головуючий), суддів: Безименної Н.В., Бєлової Л.В. у справі за позовом ПАТ "Судноплавна компанія "Укррічфлот" до Державної служби геології та надр України (далі - Держгеонадра України), третя особа - приватне акціонерне товариство «Київський річковий порт», про визнання протиправним та скасування наказу,-
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
1. Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Держгеонадра України від 19.07.2017 №326 про переоформлення та продовження строку дії на 20 років ПАТ "Київський річковий порт" спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 №672 з метою видобування пісків Ново-Українського родовища, що знаходиться в Обухівському районі Київської області. 
На обґрунтування позову зазначає, що у 2007 році ним отримано спеціальний дозвіл №3018 на користування надрами з метою геологічного вивчення, у тому числі, дослідно-промисловою розробкою Козинського родовища руслових пісків в Обухівському районі Київської області, за власні кошти проведено геологорозвідувальні роботи на ньому, прийняті протоколом Державної комісії по запасах корисних копалин від 10.02.2010 №1914.
У червні 2017 року позивач згідно з Порядком державної реєстрації робіт і досліджень, пов`язаних із геологічним вивченням надр, затвердженому наказом Держгеонадра України від 16.06.2013 №263, звернувся з заявою про реєстрацію робіт з геологічного вивчення надр за формою 3-гр "Повторна геолого-економічна оцінка запасів Козинського родовища руслових пісків в Обухівському районі Київської області".
ДНВП "Геоінформ України" здійснило перевірку наданих документів та прийняло рішення про відмову у реєстрації робіт з геологічного вивчення надр за формою 3-гр "Повторна геолого-економічна оцінка запасів Козинського родовища руслових пісків в Обухівському районі Київської області" у зв`язку з тим, що заявлена площа (Козинська) перетинається з площею, на яку в установленому порядку подано заяву на продовження спеціального дозволу на користування надрами, тобто, з Ново-Українським родовищем піску.
Позивач стверджує, що він є власником геологічної інформації на Козинське родовище руслових пісків в Обухівському районі Київської області, яку ніколи не реалізовував іншим особам, не уповноважував інших осіб на реалізацію геологічної інформації. Ці його права є порушеними фактом видачі наказу Держгеонадр України від 19.07.2017 №326 про переоформлення та продовження строку дії на 20 років ПАТ "Київський річковий порт" спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 №672 з метою видобування пісків Ново-Українського родовища, що знаходиться в Обухівському районі Київської області, оскільки координати вказаних двох родовищ перетинаються, що позбавило позивача права на реєстрацію робіт з геологічного вивчення надр за формою 3-гр "Повторна геолого-економічна оцінка запасів Козинського родовища руслових пісків в Обухівському районі Київської області" та, відповідно, отримання спеціального дозволу.
Також позивач зазначає, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.10.2016 у справі №826/2501/16 про визнання протиправною бездіяльності Держгеонадр України щодо поновлення дії дозволу №672 та внесення відповідної інформації до електронної інформаційної бази даних Держгеонадра України, зобов`язано Держгеонадра України поновити дію дозволу №672 та внести відповідну інформацію до електронної інформаційної бази даних Держгеонадр України - зупинено виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.07.2016 та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2016 про задоволення позову.
Тобто, третій особі не поновлено дію спеціального дозволу №672, оскільки остаточного рішення у справі №826/2501/16 не ухвалено, тоді як сам дозвіл №672, на думку позивача, протиправно поновлено відповідачем на порушення вимог пункту 14 Порядку №615.
Крім того позивач зазначає, що при прийнятті оскарженого наказу допущено такі порушення: не враховано наявність податкового боргу на момент подання заявки про продовження терміну дії спеціального дозволу; наявність порушень третьою особою як надрокористувачем умов користування надрами; не враховано фактично умисне користування третьою особою дозволом №672 з координатами, що не відповідають дійсності; третьою особою не проведено переоцінку запасів Новоукраїнського родовища.
2. Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 05.06.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2019, у задоволенні позову відмовив.   
2.1. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що оскаржений наказ відповідача №326 від 19.07.2017 виданий на виконання постанови Окружного адміністративного суду від 16.09.2016 по справі №826/11885/16 без порушення вимог законодавства у сфері користування надрами.
3. Судами попередніх інстанцій встановлені такі обставини справи, що покладені в основу прийнятих рішень:
3.1. 05.11.1996 Міністерстов охорони навколишнього природного середовища України видало ВАТ "Київський річковий порт" спеціальний дозвіл на користування надрами за реєстраційним номером 672 на видобування піску, придатного для виробництва будівельних розчинів, на Ново-Українському родовищі у Київській області, Обухівський район (північна частина Канівського водосховища); вид користування надрами: видобування (геологічне вивчення, видобування та ін.). Об`єкт надрокористування: Ново-Українське родовище. Мета надрокористування (робіт): розробка родовища з видобуванням піску, придатного для будівельних робіт. Строк дії дозволу: 20 (двадцять) років. 
3.2. 20.11.2009 Міністерство охорони навколишнього природного середовища України видало наказ №623 "Про анулювання, зупинення та поновлення дії спеціальних дозволів на користування надрами", згідно з яким, зокрема, анульовано дозвіл №627, виданий ВАТ "Київський річковий порт". 
3.3. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.10.2013 в адміністративній справі №826/13225/13-а, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2014, наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.11.2009 №623 визнано протиправним та скасовано в частині анулювання дозволу, виданого ВАТ "Київський річковий порт". 
3.4. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.07.2016 в адміністративній справі №826/2501/16 задоволено позов ПАТ "Київський річковий порт" до Держгеонадр України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, а саме: визнано протиправною бездіяльність Держгеонадр України щодо поновлення дії дозволу №672 та внесенню відповідної інформації до електронної інформаційної бази даних Держгеонадра України; зобов`язано Держгеонадра України поновити дію дозволу №672 та внести відповідну інформацію до електронної інформаційної бази даних Держгеонадр України. 
3.5. ПАТ "Київський річковий порт" звернулося до Держгеонадр України із листом від 30.03.2016    №01-29-116 про продовження строку дії дозволу. Причиною продовження строку дії дозволу зазначено закінчення строку його дії у листопаді 2016 року. До заяви додано відповідний пакет документів. 
3.6. У зв`язку з невчиненням вказаних дій ПАТ "Київський річковий порт" звернулося до суду за захистом порушеного права і постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.07.2016 у справі №826/11885/16 позов задоволено. Визнано бездіяльність Держгеонадр України щодо поновлення дії спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 №672, виданого ВАТ "Київський річковий порт", та внесенню відповідної інформації до електронної інформаційної бази даних Держгеонадр України протиправною, зобов`язано останніх поновити дію спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 №672, виданого ВАТ "Київський річковий порт", та внести відповідну інформацію до електронної інформаційної бази даних Держгеонадр України. Вказана постанова залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2016.
3.7. 19.07.2017 Держгеонадрами України видано наказ "Про переоформлення, продовження дії спеціального дозволу на користування надрами", згідно з яким на виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.07.2016 у справі №826/11885/16, постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.12.2016 у ВП №53205018, а також з урахуванням рекомендацій Комісії з питань надрокористування (протокол засідання від 09.12.2016 №6/2016), беручи до уваги зміст ухвали Вищого адміністративного суду України від 17.01.2017 у справі №826/15532/16 за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" до Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 №277", якою залишено без змін постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.11.2016 №826/15532/16 щодо визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України, постанови Кабінету Міністрів України від 21.06.2017 №518 "Про внесення змін до порядків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 №594 і №615", вирішено продовжити строк дії на 20 років ПАТ "Київський річковий порт" спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 №672 з метою видобування пісків Ново-Українського родовища, що знаходиться в Обухівському районі Київської області відповідно до пункту 14, 16 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 №615. 
Короткий зміст вимог і узагальнені доводи касаційної скарги, узагальнені позиції інших учасників справи:
4. Позивач подав касаційну скаргу на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.06.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2019. Просить оскаржені судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.  
4.1. Аргументи скаржника на обґрунтування доводів касаційної скарги полягають у тому, що суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, неправильно застосували норми матеріального права, зокрема статтю 16 Кодексу України про надра, статтю 4-1 Закону України від 6 вересня 2005 року №2806-IV «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» (далі - Закон №2806-IV), Порядок надання спеціальних дозволів на користування надрами, затверджений постановою КМ України від 30.05.2011 №615 (далі - Порядок №615).  
4.2. Щодо порушення норм процесуального права позивач вказує на встановлення обставин справи на підставі недопустимих доказів. Зокрема, суди попередніх інстанцій встановили, що оскаржений наказ прийнятий відповідачем на виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.07.2016 у справі №826/11885/16. Проте на час розгляду справи судом першої інстанції вказана постанова Окружного адміністративного суду міста Києва була скасована постановою Верховного Суду від 20 травня 2019 року. Про ці обставини судам попередніх інстанцій було відомо, однак оцінки їм не надано.
4.3. На переконання особи, яка подала касаційну скаргу, суди попередніх інстанцій також не дослідили всі обставини цієї справи, зокрема не надали оцінки доводам позивача про те, що станом на час прийняття оскарженого наказу відповідачем дозвіл №672 від 05.11.1996 було анульовано наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.11.2009 №623 і його дія поновлена не була. Попри скасування у судовому порядку наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.11.2009 №623 дія дозволу не була поновлена, з приводу чого третя особа зверталась до суду і постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.07.2016 по справі №826/2501/16 визнано протиправною бездіяльність Держгеонадра України щодо поновлення дії спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 №672, зобов`язано поновити дію цього дозволу та внести відповідну інформацію до електронної інформаційної бази даних Держгеонадр України. Однак виконання цього рішення зупинене ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.10.2016 до закінчення розгляду справи судом касаційної інстанції. Цю справу судом касаційної інстанції розглянуто 12.12.2019.
4.4. Крім того, доводами касаційної скарги зазначається не надання судами попередніх інстанцій оцінки тому факту, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.07.2016 у справі №826/11885/16 зобов`язано відповідача продовжити строк дії дозволу №672 на 20 років. Проте суд не зобов`язував відповідача переоформити вказаний дозвіл. Між тим оскарженим наказом було переоформлено та продовжено строк дії дозволу на користування надрами від 05.11.1996 №672. Матеріалами справи не підтверджено факту звернення третьої особи із заявою про переоформлення дозволу на користування надрами. Також для цього відсутні законодавчо встановлені підстави. Зазначене є порушенням відповідачем при прийнятті оскарженого наказу норм статті 4-1 Закону №2806-IV, статті 16 Кодексу України про надра та пункту 16 Порядку №615.
4.5. У касаційній скарзі також вказано про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, що регулюють захист права позивача на використання геологічної інформації. Позивач зазначає, що є власником геологічної інформації на Козинське родовище руслових пісків у Обухівському районі Київської області. Проте при розгляді документів на продовження дії спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 №672 ця інформація без згоди позивача була використана для коригування географічних координат з метою приведення контуру ліцензійної ділянки у відповідність до контуру підрахунків запасів піску Ново-Українського родовища. Вказане є порушенням норм пунктів 4 та 8 Положення про порядок розпорядження геологічною інформацією, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.05.1995 №423. Також наведено у скарзі доводи з приводу застосування судом апеляційної інстанції цієї норми права у редакції, яка була чинною після виникнення спірних правовідносин і їх не регулювала з огляду на приписи статті 58 Конституції України.   
4.6. Позивач також наводить доводи щодо порушення відповідачем Порядку №615 в частині коригування географічних координат з метою приведення контуру ліцензійної ділянки у відповідність до контуру підрахунків запасу пісків Ново-Українського родовища. При цьому зазначає, що такі зміни мають відбуватись за процедурою внесення змін до спеціального дозволу, однак відповідна заява не подавалась і процедури не здійснювались.   
4.7. Ще одним порушенням відповідачем Порядку №615 (пункту 9), на що не звернули уваги суди попередніх інстанцій, позивач зазначає те, що видача дозволу не була погоджена Мінприроди.    
4.8. Також, на переконання позивача, суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права - статей 73, 74, 101, 108, 111 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відхиливши висновок експерта за результатами судової земельно-технічної експертизи №41/48-18 від 25.09.2018. Цей доказ містить всі необхідні реквізити та відомості, є належним та допустимим.    
5. Відповідач відзив на касаційну скаргу не подав.
6. ПАТ «Київський річковий порт» подало відзив на касаційну скаргу. Зазначає, що суди попередніх інстанцій повно і об`єктивно встановив обставини цієї справи, дослідили всі докази, надані її учасниками. Судові рішення ухвалені без порушення норм процесуального права, які можуть бути підставою для їх скасування, норми матеріального права застосовано правильно. Просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.06.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2019 залишити без змін.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд касаційної інстанції:
7. При розгляді касаційної скарги колегією суддів враховуються приписи частин першої-другої статті 341 КАС України, у відповідності до яких суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
8. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.  
9. Предметом спору у цій справі є визнання протиправним та скасування наказу Держгеонадра України №326 від 19.07.2017 "Про переоформлення, продовження дії спеціального дозволу на користування надрами".
10. Із дослідженого судами попередніх інстанцій наказу Держгеонадра України №326 від 19.07.2017 убачається, що ним переоформлено та продовжено строк дії спеціального дозволу №672 від 05.11.1996 на користування надрами ПАТ «Київський річковий порт» на 20 років відповідно до пунктів 14, 16 Порядку №615. Наказ видано на виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.09.2016 по справі №826/11885/16, а також з урахуванням рекомендацій Комісії з питань надрокористування (протокол засідання від 09.12.2016 №6/2016). Відповідно судам належало у першу чергу перевірити наявність (відсутність) зазначених у наказі підстав для його видачі.
11. З цього приводу суди встановили, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.09.2016 по справі №826/11885/16 за позовом ПАТ "Київський річковий порт" до Держгеонадр України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії позов задоволено повністю.
Визнано протиправною бездіяльність Держгеонадр України (код ЄДРПОУ 37536031; місцезнаходження: 03680, місто Київ, вулиця Ежена Потьє, 16), яка полягає у нездійсненні дій щодо продовження строку дії спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 №672, виданого ВАТ "Київський річковий порт".
Зобов`язано Держгеонадра України (код ЄДРПОУ 37536031; місцезнаходження: 03680, місто Київ, вулиця Ежена Потьє, 16) продовжити строк дії спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 №672, виданого ВАТ "Київський річковий порт" на 20 (двадцять) років до 05.11.2036 шляхом видачі відповідного наказу, та внести відповідну інформацію до електронної інформаційної бази даних спеціальних дозволів на користування надрами.
Рішення суду набрало законної сили 10.11.2016. 
12. 27.12.2016 на виконання вказаного рішення суду відкрито виконавче провадження ВП №53205018.
13. Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства встановлено обов`язковість судового рішення. Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
14. Вказані приписи Конституції України імплементовані в інші законодавчі акти. Зокрема, частиною другою статті 14 КАС України (у редакції, чинній на час прийняття оскарженого наказу) встановлено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Згідно частини першої статті 255 цього Кодексу постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. 
15. Конституційним Судом України неодноразово наголошувалось на важливості належного виконання судових рішень, зокрема і суб`єктами владних повноважень. Зокрема, у пункті 2.3. мотивувальної частини рішення №10-р/2018 від 23.11.2018 Конституційний Суд України зазначив, що за частиною другою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України; обов`язковість (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Імперативні приписи щодо обов`язковості до виконання судових рішень, які набрали законної сили, містяться й у всіх процесуальних кодексах України (частина перша статті 18 Цивільного процесуального кодексу України, частина перша статті 18 Господарського процесуального кодексу України, частина друга статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, частина друга статті 21 Кримінального процесуального кодексу України). 
Отже, за змістом пункту 9 частини другої статті 129, частини першої статті 129-1 Конституції України у зв`язку з її пунктом 2 частини другої, частиною п`ятою статті 81, пунктами 3, 5 частини сьомої статті 126, пунктами 4, 5 частини першої статті 149-1 набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей. Основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя.
16. Крім того, ЄСПЛ у пункті 43 рішення від 20 липня 2004 року по справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) наголосив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його  цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання  судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу  до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій,  що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (995_004 ). Отже, для цілей статті 6 виконання  рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина  "судового розгляду" (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (980_079) від 19.03.1997 р., Report of Judgments and Decisijns 1997-II, с. 510, п. 40).
17. З огляду на вказане правове регулювання, а також на приписи статті 19 Конституції України відповідач у цій справі мав обов`язок виконати судове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.09.2016, яке набрало законної сили та видати оскаржений наказ від 19.07.2017 №326 про продовження строку дії спеціального дозволу. При цьому колегія суддів касаційного адміністративного суду зазначає, що наявність на виконанні рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання продовжити строк дії спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 №672, виданого ВАТ "Київський річковий порт" на 20 (двадцять) років до 05.11.2036 шляхом видачі відповідного наказу, презюмує для учасників вказаних у такому рішенні правовідносин дотримання всіх необхідних умов та процедур для вчинення такої дії і позбавляє їх можливості доводити протилежне поза межами судового провадження, у якому рішення суду, що виконується, ухвалене. 
18. Вказане не позбавляло можливості учасників спірних правовідносин захищати порушене, на їх думку, право у спірних правовідносинах. Зокрема, частиною четвертою статті 14 КАС України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суд з цим позовом) встановлено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. 
19. Проте таке право реалізується не шляхом звернення з позовом про скасування прийнятого на виконання судового рішення індивідуального акту (щодо правовідносин у цій справі - наказу від 19.07.2017 №326), а шляхом реалізації права особи, яка вважає, що ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення, або на участь у справі в якості третьої особи.
20. Вказаний висновок суду ґрунтується на нормах статті 49 КАС України, що забезпечує можливість вступу в справу третіх осіб, якщо рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Також частиною першою статті 293 КАС України (у редакції, чинній, на час виникнення спірних правовідносин) встановлювалось право осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 328 КАС України встановлене право осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом. Норми, аналогічні за змістом, були закріплені у КАС України і на час ухвалення Окружним адміністративним судом міста Києва постанови від 10.09.2016 (статті 53, 185, 211).
21. Крім того, КАС України передбачено поворот виконання судового рішення у випадку його скасування та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову (статті 265, 380 у редакціях до 15.12.2017 та після цієї дати), що також є ефективним захистом порушеного (оспореного) права особи прийнятим на виконання судового рішення акту індивідуальної дії. 
22. Проте вказаними правами позивач у встановленому порядку не скористався. За наведених обставини у цій справі позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушеного, на його переконання, права шляхом оскарження наказу від 19.07.2017 №326 у частині продовження строку дії спеціального дозволу від 05.11.1996 №672.
23. Зазначені норми права суди попередніх інстанцій до спірних правовідносин не застосували, що є порушенням норм матеріального права. Проте такі порушення не впливають на рішення судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову, однак відповідно до статті 351 КАС України є підставою для зміни їх мотивувальної частини. 
24. Щодо доводів особи, яка подала касаційну скаргу, про визнання протиправним і скасування цього наказу в частині переоформлення спеціального дозволу від 05.11.1996 №672 суд касаційної інстанції зауважує, що згідно частин другої та четвертої статті 342 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.  
У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
25. У контексті наведеного суд касаційної інстанції зауважує, що такі підстави в обґрунтування позовних вимог не наводились позивачем у позовній заяві під час звернення до суду з цим позовом (т. 1 а. с. 4-10). Не були вони також доводами апеляційної скарги (т. 3 а. с. 205-220). Відповідно судами попередніх інстанцій ці підстави позову не розглядались, а відтак вони не підлягають оцінці і судом касаційної інстанції під час розгляду касаційної скарги, оскільки фактично є зміною підстав позову. 
26. За таких обставин колегія суддів касаційного суду дійшла висновку, що судами попередніх інстанцій прийняте правильне по суті рішення щодо відмови у задоволенні позовних вимог, проте з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим оскаржені судові рішення слід змінити в частині мотивів їх прийняття. За правилами статті 351 КАС України Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.    
Керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року №460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ, статтями 327, 345, 349, 351 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції до 08.02.2020,   суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» залишити без задоволення.  
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 5 червня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 5 листопада 2019 року по справі №826/126/18 змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позову, у іншій частині - залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Головуючий суддя:                                                                                          В.М. Шарапа 

Судді:                                                                                                              А.А.. Єзеров

                                                                                                              С.М. Чиркін