ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3150/22 Справа № 175/3231/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
       головуючого                Лаченкової О.В.
       суддів                        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю. 
       при секретарі                Кравченко Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2021 року 
по справі за позовом ОСОБА_1 до Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кудрявцева Т.М. про визнання додаткового строку для прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИЛА:
       В вересні 2020 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кудрявцева Т.М. про визнання додаткового строку для прийняття спадщини.
       В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку АДРЕСА_1 . Спадкоємцями померлої є її сини, а саме позивач ОСОБА_1 та його брат ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкоємцем останнього є його син відповідач ОСОБА_2 . Після смерті своєї матері позивач у визначений законом шестимісячний строк не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини через суттєве та довгострокове погіршення здоров`я, у зв`язку з тим, що емоційно тяжко пережив смерть матері та був довгий час у стані сильного емоційного хвилювання, а також не був обізнаний в питаннях прийняття спадщини. Тому звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері лише 19 квітня 2019 року, проте постановою від 19 квітня 2019 року нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за законом у зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини. Враховуючи викладені обставини, позивач просив суд визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини на три місяці.
       Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кудрявцева Т.М. про визнання додаткового строку для прийняття спадщини – відмовлено. Судові витрати по сплаті судового збору віднесено за рахунок позивача.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2021 року, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2021 року, ухвалити нове , яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
       Відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2021 року від учасників справи до апеляційного суду не надходили.
       Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , про що виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис за №144, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області.
       Після її смерті відкрилася спадщина на належне померлій майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 .
       Позивач є сином ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 13 липня 1966 року.
       Відповідно до положень ст.1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом померлої ОСОБА_3 є її сини – ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
       Рідний брат позивача ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкоємцем останнього є його син – відповідач ОСОБА_2 , який у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
       Після смерті ОСОБА_3 протягом шести місяців позивач до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався.
       19 квітня 2019 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кудрявцевої Т.М. із заявою про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом, що відкрилася після смерті його матері – ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Постановою приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кудрявцевої Т.М. від 19 квітня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії – у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_1 не подав заяву про прийняття спадщини протягом шести місяці з дня смерті спадкодавця, та зареєстрований був на день смерті спадкодавця за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_2 , а тому не вбачається факт сумісного проживання з померлою на день смерті, що є фактичним прийняттям спадщини.
       Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії виписки із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_1 (Підгородненської амбулаторії загальної практики сімейної медицини ), з 2014 року після психотравмуючої ситуації (смерті матері) посилився головний біль, запаморочення, оніміння кінцівок, астено-невротичний синдром, погіршився сон. Згідно вказаної медичної виписки позивач ОСОБА_1 має наступні захворювання: повний діагноз (основне захворювання , супутні захворювання та укладення): церебро - васкулярна хвороба: гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ст. АГ, ризик ІІІ ст.; енцефалополінейропатія складного ґенезу (гіпертензійна, дисциркуляторна, дисметаболічна) ІІ ст. з цефалгічним, вестибуло-атактичним, нейротрофічним синдромами, вираженими, помірним психоорганічним синдромом з когнітивними поушеннями, астено-невротичним синдромом; ішемічна хвороба серця: стабільна стенокардія напруження ІІІ ф.; дифузний кардіосклероз, СН І ст. Позивач перебуває під «Д» наглядом невропатолога.
       Як випливає з даних зазначеної виписки із медичної картки ОСОБА_1 , позивач лікувався амбулаторно у наступні періоди часу: з 24 червня 2014 року по 12 липня 2014 року, з 24 липня 2014 року по 14 серпня 2014 року, з 31 серпня 2014 року по 26 вересня 2014 року, з 10 жовтня 2014 року по 12 листопада 2014 року, з 27 листопада 2014 року по 16 грудня 2014 року.
       З огляду на вищевказану інформацію, протягом шести місяців (встановленого строку для прийняття спадщини), а саме у період з 16 червня 2014 року по 17 грудня 2014 року періодично перебував на амбулаторному лікування, але не проходив та перебував на лікуванні постійно, постійного амбулаторного нагляду не потребував.
       Також судом встановлено, що у грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, скасування реєстрації права власності, встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем матір`ю ОСОБА_3 і визнання права власності на Ѕ частку домоволодіння в порядку спадкування за законом. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_6 від 14 липня 2017 року зазначений позов задоволено. Однак постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2018 року це рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області скасовано і ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року це рішення апеляційного суду Дніпропетровської області залишено без змін.
       Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
       На підставі ч.1 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
       Згідно з ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
       Абзацом 6 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справа про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року встановлено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
       Після смерті ОСОБА_3 позивач повинен був протягом шести місяців звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але цього ним зроблено не було.
       Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, позивач посилається на те, що своєчасно не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки тяжко переніс втрату матері, довгий час перебував у стані сильного емоційного хвилювання, що спричинило значне погіршення його здоров`я. Окрім погіршення стану здоров`я, хвороби та тривалого лікування позивач вказує на власну юридичну необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини як поважну причину пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, а всі ці обставини у сукупності позбавили його можливості вчасно подати заяву про прийняття спадщини. На підтвердження факту своєї хвороби позивач надав суду відповідну виписку з медичної карти амбулаторного хворого.
       Згідно з численними висновками Верховного суду на сьогодні склалася стійка судова практика щодо невизнання поважною такої причину пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини.
       Як неодноразово наголошував Верховний суд, необізнаність спадкоємця щодо строку та порядку прийняття спадщини не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. А тому ця причина, на яку посилався позивач як на підставу для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, не може бути взята судом до уваги та визнана поважною.
       Що стосується причини пропуску строку, пов`язаної з погіршенням стану здоров`я позивача та його періодичного перебування на амбулаторному лікуванні, то важливим у цьому аспекті є тривалість лікування позивача та ступінь захворювання. Перебування на лікуванні амбулаторно протягом двох - трьох тижнів з урахуванням проміжків часу в один чи два тижні у періоди непроходження амбулаторного лікування не унеможливлювало своєчасного звернення чи в інший спосіб не перешкоджало позивачу звернутися із заявою про прийняття спадщини після лікування.
       Водночас серед поважних причин для пропуску строку для прийняття спадщини варто зазначити гостре раптове захворювання у сукупності з незначним терміном пропуску строку, а також тривале лікування спадкоємця, зокрема в умовах стаціонару, тобто перебування на стаціонарному лікування, а не лише на амбулаторному протягом шести місяців, встановлених для прийняття спадщини.
       При чому факт перебування особи на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я у всіх випадках не може вважатися безумовною підставою для визначення додаткового строку.
       Окрім того, позивач не був позбавлений можливості звернутися із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , засобами поштового зв`язку.
       Судом з`ясовано, що в проміжках між лікуванням амбулаторно та періодами покращення стану після лікування позивачеві жодні обставини не перешкоджали подати заяву про прийняття спадщини, з огляду і на ту обставину, що після закінчення строку для подання заяви про прийняття спадщини минуло більше чотирьох років.
       Також суд враховує пояснення сторін у справі, що позивач вирішив подати заяву до нотаріуса про прийняття спадщини лише після того, як дізнався, що у задоволенні його позовних вимог у цивільній справі про встановлення факту його постійного проживання із матір`ю ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнання за ним у порядку спадкування за законом після смерті матері право власності на Ѕ частку будинку та щодо інших вимог, було відмовлено.
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у задоволенні позовних вимог позивачеві слід відмовити у повному обсязі, оскільки вказані позивачем обставини не свідчать про поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у встановленому законом порядку, обґрунтовані, поважні, об`єктивні, непереборні та істотні труднощі і причини пропуску такого строку позивачем не зазначені.
       До доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , що суттєве й довгострокове погіршення стану здоров`я завадили ОСОБА_1 вчасно розпочати процедуру прийняття спадщини після смерті матері, колегія суддів ставиться критично, оскільки з виписки медичної картки ОСОБА_1 вбачається, що позивач лікувався періодично амбулаторно з 24 червня 2014 року по 16 грудня 2014 року, отже на стаціонарному лікуванні не перебував, постійного медичного нагляду не потребував.
       Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що позивач юридично необізнаний в питаннях строку та прийняття спадщини спростовуються матеріалами справи, а саме у грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, скасування реєстрації права власності, встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем матір`ю ОСОБА_3 і визнання права власності на Ѕ частку домоволодіння в порядку спадкування за законом. Рішенням судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Реброва С.О. від 14 липня 2017 року зазначений позов було задоволено. Однак постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2018 року це рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області було скасовано і ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року це рішення апеляційного суду Дніпропетровської області залишено без змін.
       Отже, вказані обставини, на які посилається ОСОБА_1 , не є поважними причинами пропуску встановленого законом строку, що унеможливили чи в інший спосіб перешкодили йому вчасно здійснити своє право на подання заяви про прийняття спадщини, та не є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення такої дії.
       Верховним Судом в постанові від 03 липня 2019 року у справі №320/2866/17 (провадження № 61-12788св18) також в постанові від 12 червня 2019 року у справі №562/713/18 (провадження № 61-47145св18) зазначено, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.
       Також, висновок Верховного Суду в постанові від 30 вересня 2020 року у справі №635/4551/18 (провадження № 61-19882св19) (Відмовлено у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини через наявність певних захворювань у спадкоємця).
       Позивач не навів інших об`єктивних, непереборних, істотних обставин, які перешкоджали йому у вчиненні дій щодо прийняття спадщини.
       Враховуючи тривалість пропуску строку для прийняття спадщини, що становить понад чотири роки, а також встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач не довів існування об`єктивних та непереборних перешкод для прийняття спадщини, а отже ним не доведено, що пропуск зазначеного строку відбувся з поважних причин.
       Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
       Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2021 року - залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий суддя                                                        О.В.Лаченкова

       Судді                                                                        В.С.Городнича 

                                                                               М.Ю.Петешенкова