ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року	Львів	Справа № 500/1065/22 пров. № А/857/8777/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,
суддів – Судової-Хомюк Н. М., Шинкар Т. І., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 березня 2022 року, ухвалене головуючим суддею Осташем А. В. у м. Тернополі, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

                                                       В С Т А Н О В И В:

15.02.2022 ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просить:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області, викладене в листі від 28.01.2022, щодо відмови у переведенні його на пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII (далі – Закон № 3723-ХІІ);
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області перевести його на пенсію відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ та здійснити нарахування (перерахунок) і виплату такої пенсії з дати звернення – 25.01.2022, виходячи з розміру заробітної плати, зазначених у довідках Головного управління ДПС у Тернопільській області від 25.01.2022 №46/10/19-00-10-33 та №47/10/19-00-10-33 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем йому протиправно відмовлено в переведенні на пенсію за віком, передбачену статтею 37 Закону №3723-XII, оскільки він досягнув пенсійного віку, має необхідний страховий стаж та відповідний стаж роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців або робота на яких зараховується до стажу державної служби, тобто відповідає вимогам статті 37 Закону № 3723-ХІІ, що дає йому право на пенсію за віком відповідно до вказаного Закону. Зазначав, що в період з 03.01.1994 по 12.03.2019 безперервно працював в органах державної податкової служби на посадах, робота на яких зараховується до стажу державної служби та дає право на отримання пенсії державного службовця.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.03.2022 позов задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області, викладене в листі від 28.01.2022, щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 на пенсію відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області перевести ОСОБА_1 з 25.01.2022 на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ та зарахувавши до стажу державної служби період роботи позивача в органах податкової служби з 03.01.1994 по 12.03.2019; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести розрахунок та виплату пенсії державного службовця ОСОБА_1 з врахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 25.01.2022 №46/10/19-00-10-33 та №47/10/19-00-10-33, які видані Головним управлінням ДПС у Тернопільській області; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в сумі           992,40 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не враховано відсутність підстав для призначення позивачу пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, оскільки у нього недостатньо стажу державного службовця, так як після присвоєння йому звання інспектор податкової служби 3 ранку 29.08.1994 стаж роботи в органах державної податкової служби не підлягає зарахуванню до стажу державної служби. Зазначає, що довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 25.01.2022, видані Головним управлінням ДПС у Тернопільській області, не можуть бути враховані при обчислення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки не відповідають пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб». 
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав. 
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в період з 03.01.1994 по 12.03.2019 безперервно працював в органах державної податкової служби, що підтверджується записами трудової книжки серії НОМЕР_1 .
29.08.1994 позивачу присвоєно персональне звання – інспектор податкової служби 3 рангу, 09.10.1997 присвоєно персональне звання – інспектор податкової служби 2 рангу, 23.10.2001 присвоєно персональне звання – інспектор податкової служби 1 рангу.
Крім того, позивач прийняв присягу державного службовця - 12.01.1995.
25.01.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення з пенсії за віком, призначеної згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію державного службовця у відповідності до Закону № 3723-ХІІ.
Листом від 28.01.2022 №1900-0211-8/3170 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомило позивача, що йому відмовлено у переведенні на пенсію відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, оскільки станом на 01.05.2016 він не працював на посадах державної служби та не має 20-річного стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Зазначено, що періоди роботи у державній податковій службі на посадах, за якими присвоюється спеціальне звання, до 20-річного стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії державного службовця незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку, не зараховуються. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що період роботи в податкових органах зараховується до стажу державної служби для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ та стаж роботи на вищезазначених посадах складав більше 20 років, а тому позивач має право на пенсію відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, яка підлягає нарахуванню та виплаті з дати звернення – 25.01.2022, виходячи з розміру заробітної плати, зазначеної у довідках Головного управління ДПС у Тернопільській області від 25.01.2022 №46/10/19-00-10-33 та №47/10/19-00-10-33.
Апеляційний суд частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» (далі – Закон № 889-VIII), який набрав чинності 01.05.2016.
Статтею 90 Закону №889-VIII передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII з 1 травня 2016 року втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Відповідно до пункту 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Положеннями пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби чи посади, віднесені до відповідних категорій посад державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Частиною першою статті 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
З матеріалів справи та доводів апеляційної скарги вбачається, що єдиною підставою для відмови у переведенні позивача на пенсію за нормами Закону України № 3723-XII є недостатній стаж державної служби, який полягає в незарахуванні його трудового стажу на посадах в органах державної податкової служби після присвоєння спеціального звання, оскільки, на думку відповідача, ці посади не відносяться до категорій посад, визначених статтею 37 Закону № 3723-XII.
У зв`язку з цим слід зазначити, що відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу».
Відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Відповідно до пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.
Згідно з пунктом 342.4 статті 342 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.
Відповідно до статті 1 Закону № 3723-XII державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження. Регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.
Як встановлено з матеріалів справи, згідно із записами в трудовій книжки позивач працював у податковій службі з 03.01.1994 по 12.03.2019.
Посади, на яких працював позивач, були визначені структурою та штатним розписом Державної податкової служби України, на нього були покладені певні службові повноваження, які він виконував протягом 25 років 2 місяців відповідно до Закону України «Про державну службу», Закону України «Про державну податкову службу в Україні», Податкового кодексу України.
Верховний Суд України раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 08.10.2013 у справі № 21-275а13 зазначив, що аналіз положень статті 37 Закону № 3723-XII, Закону України «Про державну податкову службу в Україні» № 509-ХІІ дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Зважаючи на те, що цей висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, сформульований за результатами розгляду справи, фактичні обставини в якій є подібними до фактичних обставин, встановлених у справі, що розглядається, спір також стосується зарахування до стажу державної служби періоду служби у податкових органах посадових осіб, які мають спеціальне звання, то висновок суду першої інстанції про те, що, враховуючи також «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VІІІ, посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, є правильним.
Аналогічний підхід застосування наведених норм права висловлений Верховним Судом, зокрема, у постанові від 03.07.2018 у справі № 586/965/16-а.
Таким чином, станом на 01.05.2016 стаж державної служби ОСОБА_1 становив більше 20 років.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність зарахування до стажу державної служби роботу позивача в органах державної податкової служби, який протиправно не враховано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області під час вирішення питання про переведення позивача на інший вид пенсійного забезпечення.
З огляду на викладене, наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії за віком за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком державного службовця відповідно до Закону № 3723-XII.
Що стосується покликання скаржника на те, що довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 25.01.2022 № 46/10/19-00-10-33 та № 47/10/19-00-10-33 не можуть бути враховані при обчисленні розміру пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що обчислення пенсії є компетенцією відповідача.
Так, згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням необхідно розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних державних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».
З наведеного видно, що під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.
Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках, це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.
У спірних правовідносинах пенсія за віком відповідно до Закону № 3723-XII позивачу не була призначена, нарахована та виплачена, що сторонами не заперечується.
Тобто, питання про те, які довідки будуть використані відповідачем при обчисленні пенсії є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.
Таким чином, у цьому випадку повноваження щодо обрахунку пенсії покладається на відповідача, а тому підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок та виплату пенсії державного службовця позивача з врахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 25.01.2022 №46/10/19-00-10-33 та №47/10/19-00-10-33, які видані Головним управлінням ДПС у Тернопільській області, відсутні.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо врахування довідок Головного управління ДПС у Тернопільській області від 25.01.2022 №46/10/19-00-10-33 та №47/10/19-00-10-33 для обчислення пенсії та в цій частині відмовити в позові.
Керуючись статтями 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України,-

                                                 П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задовольнити частково.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 березня 2022 року у справі № 500/1065/22 в частині задоволення позову ОСОБА_1 щодо врахування довідок Головного управління ДПС у Тернопільській області від 25 січня         2022 року №46/10/19-00-10-33 та №47/10/19-00-10-33 для обчислення пенсії скасувати та в цій частині в задоволенні позову відмовити.
У решті рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 березня 2022 року у справі № 500/1065/22 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.   

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 23.11.2022