Номер провадження: 22-ц/813/4303/22 
Справа № 947/5102/21
Головуючий у першій інстанції Федчишена Т. Ю.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.11.2022 року                                                                  м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А. П.,
за участю секретаря – Власенко С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.07.2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, -

встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_2 . Оскільки останній помер на тимчасово окупованій території України, а саме в м. Донецьк, позивач був позбавлений можливості отримати свідоцтво про смерть батька, у зв`язку з чим 11 лютого 2020 року звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті батька на тимчасово окупованій території України.
Отримавши 12 лютого 2020 року копію рішення суду у справі № 947/2858/20 про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , позивачу 20 лютого 2020 року видано свідоцтво про смерть батька, після чого він звернувся до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом, однак, його було повідомлено нотаріусом про необхідність звернення до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин між позивачем та його батьком з огляду на відмінність прізвищ, а саме « ОСОБА_3 » у позивача та « ОСОБА_4 » у його померлого батька.
02 червня 2020 року позивач звернувся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, рішенням суду від 25 червня 2020 року його позовні вимоги задоволено, встановлено факт родинних відносин між ним та його померлим батьком. Про існування указаного рішення позивач дізнався наприкінці вересня 2020 року.
28 грудня 2020 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Кот Д. Г. із усною заявою про відкриття спадкової справи після смерті його батька - ОСОБА_2 , однак, 25 січня 2021 року отримав роз`яснення, що ним пропущено строк для звернення із заявою для прийняття спадщини та повідомлено про необхідність звернутись до суду для визначення додаткового строку для звернення із заявою про прийняття спадщини після смерті його батька.
Позивач указує, що необхідність звернення до суду із заявами про встановлення факту смерті та встановлення факту родинних відносин є поважними та об`єктивними причинами пропуску ним строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України, посилаючись на зазначене, просить визначити йому додатковий строк у два місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його батька - ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26.07.2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини – відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що наявність розбіжностей у прізвищі позивача та у прізвищі його померлого батька, не є перешкодою у зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а також матеріали справи не містять постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу відповідно до прохальної частини якої просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.07.2021 року та постановити нове рішення, в якому визначити ОСОБА_1 додатковий строк в 2 ( два) місяці з дня наюрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його батька, ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В обґрунтування поданої апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що до отримання позивачем рішення суду по справі про встановлення факту родинних відносин між спадкоємцем ( позивачем) та спадкодавцем об`єктивно неможливо було відкрити спадкову справу, а відтак і реалізувати право позивача на спадкування гарантоване йому законом.
На думку позивача зазначені ним обставини в позовній заяві, такі як необхідність звернення до суду для встановлення факту смерті батька, а також для встановлення факту родинних відносин є поважною та об`єктивною причиною пропуску строку, встановленого ст. 1270 ЦК України.
Апелянт зазначає, що обставини, що унеможливлювали прийняття спадщини в строк, передбачений ст. 1270 ЦК України були об`єктивними, увесь передбачений законом строк на прийняття спадщини. Тобто не залежали від волі спадкоємця на особисте подання заяви про прийняття спадщини, були непереборними для спадкоємця, тобто об`єктивно виключали можливість висловити своє волевиявлення про прийняття спадщини, носили характер істотних труднощів, тобто об`єктивних перешкод, усунення яких вимагало від останнього здійснення таких дій, які значною мірою відмінні від дій спадкоємця, що виявив бажання прийняти спадщину.
Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що передбачений законом строк на прийняття спадщини позивач пропустив з поважних причин, оскільки вони були пов`язані з об`єктивними, непереборними істотними труднощами.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.10.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.07.2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.10.2021 року справу було призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду на 24 березня 2022 року на 11 годину 00 хвилин в приміщенні Одеського апеляційного суду.
24.03.2022 року розгляд справи було відкладено на 24.11.2022 року о 10:30 год.
24 листопада 2022 року в судове засідання сторони не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи було сповіщені належним чином.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення учасниками справи своєї правової позиції щодо судових витрат, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.
Судом встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_1  у м. Донецьк помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 20 лютого 2020 року, актовий запис № 1881 (а. с. 5).
Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2020 року у справі № 947/14676/20 встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 24 січня 2000 року Ясинуватським МВ УМВС України в Донецькій області, є сином ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно відповіді приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Кота Д. Г. від 25.01.2021 № 6/01-16 позивачу роз`яснено, що оскільки у встановлений законодавством строк для прийняття спадщини ним не подано заяву про її прийняття, останній має право на звернення до суду для вирішення питання щодо надання додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини.

Мотивувальна частина
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частини перша, друга статті 1223 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Отже, позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьк помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 20 лютого 2020 року, актовий запис № 1881 (а. с. 5).
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2020 року у справі № 947/14676/20 встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 24 січня 2000 року Ясинуватським МВ УМВС України в Донецькій області, є сином ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно відповіді приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Кота Д. Г. від 25.01.2021 № 6/01-16 позивачу роз`яснено, що оскільки у встановлений законодавством строк для прийняття спадщини ним не подано заяву про її прийняття, останній має право на звернення до суду для вирішення питання щодо надання додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання щодо визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови, тощо.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Звертаючись до суду з указаною позовною заявою, позивач, як на поважну причину пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилається на звернення його до суду із заявами про встановлення факту смерті батька та встановлення факту родинних відносин.
Разом з тим, судом встановлено та підтверджено позивачем у позовній заяві, що 20 лютого 2020 року, тобто у шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини, було видано та отримано позивачем свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому позивач не мав перешкод для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини з дотриманням встановленого статтею 1270 ЦК України строку для її подання.
Натомість, позивач вказує, що з метою встановлення факту родинних відносин з померлим батьком, з огляду на наявність розбіжностей у написанні його прізвища та прізвища його батька, у червні 2020 року він звернувся до суду із відповідною заявою, а про наявність судового рішення, ухваленого за результатами її розгляду від 25 червня 2020 року, він дізнався лише наприкінці вересня 2020 року та у грудні 2020 року звернувся до нотаріуса із усною заявою щодо прийняття спадшини.
Проте, указані позивачем причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини не свідчать про наявність перешкод для подання заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк чи обставин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цієї дії, а тому не є поважними причинами в розумінні частини третьої статті 1272 ЦК України.
Наявність розбіжностей у прізвищі позивача та у прізвищі його померлого батька, не є перешкодою у зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
Таким чином, установивши, що ОСОБА_1 пропустив строк для прийняття спадщини, не встановивши при цьому обставин, які створювали об`єктивні та непереборні труднощі для позивача для подання такої заяви, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права, а саме частину третю статті 1272 ЦК України, за змістом якої підлягає визначенню додатковий строк для прийняття спадщини лише за наявності поважної причини, а тому суд дійшов обґрунтованих висновків про відсутність підстав для надання позивачу додаткового строку для прийняття спадщини.
Вищенаведене узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі N 332/3796/19 (провадження № 61-10896св21) де вказано, що позивач не була позбавлена можливості подати заяву про прийняття спадщини шляхом направлення її поштою до нотаріальної контори або до органів місцевого самоврядування.
У вказаній постанові Верховний Суд зазначав, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Порядок видачі свідоцтв про право на спадщину регламентовано Главою 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 (далі - Порядок). Згідно з пунктом 2.1 Глави 10 Порядку спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (пункт 3.5 Глави 10 Порядку). Пунктом 3.23 Глави 10 Порядку передбачено, що своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу. Згідно з пунктом 2.1. розділу IV Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року N 3306/5, спадкова справа заводиться посадовою особою органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми), що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, визначених у статтях 1261, 1262, 1266 ЦК України, осіб, вказаних у заповіті, заінтересованих в охороні цього майна, або вимоги кредиторів.
Таким чином, підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову та відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що встановлення факту родинних відносин в судовому порядку є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, адже як правильно зазначав місцевий суд, позивач не був позбавлений можливості звернутись із заявою про прийняття спадщини в межах строку звернення із такою заявою.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає рішення необґрунтованим та постановленим без порушення норм матеріального та процесуального права, ухваленою на підставі повного дослідження обставин справи.
Отже, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.07.2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 02.12.2022 року.
Головуючий:                                                                                О.В. Князюк
Судді:                                                                  А.П. Заїкін
С.О. Погорєлова