ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року
м. Хмельницький

Справа № 671/1228/21
Провадження № 22-ц/4820/1816/22

Хмельницький апеляційний суд
 
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.
секретар судового засідання Кошельник В.М.,
з участю позивача та його представника,
представника відповідача,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 26 серпня 2022 року, суддя Бабій О.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права приватної власності на квартиру,

встановив:

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання за ним права приватної власності на квартиру.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 06 жовтня 2006 року по 12 жовтня 2015 року ним за власні кошти було придбано квартиру АДРЕСА_1 . 
Шлюб між ним та відповідачем мав формальний характер та був необхідний для отримання ОСОБА_2 тимчасової посвідки на проживання з правом роботи шляхом возз`єднання сім`ї, оскільки він з 2000 року по 2020 рік був працевлаштованим у Королівстві Іспанія, в м. Мадрид. 
При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було встановлено, що шлюбні відносини між ним та ОСОБА_2 було припинено приблизно 8 років до подання позовної заяви, з липня 2007 року. 
В червні 2003 року він, через рідного дядька, ОСОБА_3 , з Іспанії передав своєму братові, ОСОБА_4 особисті кошти в сумі 9000 дол. США з метою купівлі квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку згодом було оформлено на ОСОБА_4 .
Після повернення з Іспанії, відповідно до договору купівлі-продажу від 24 грудня 2007 року, він набув у власність вищевказану квартиру, в якій за власні кошти здійснив ремонт, провів індивідуальне опалення. 
За твердженням ОСОБА_1 , незважаючи на те, що спірна квартира була придбана у період шлюбу з ОСОБА_2 , який мав фіктивний характер, однак за його особисті кошти, тому житло є його приватною власністю.
Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 26 серпня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
При цьому, суд виходив з недоведеності обставин щодо фіктивності шлюбу між сторонами, їх окреме проживання на момент придбання позивачем спірної квартири, враховуючи, що в суді ОСОБА_1 пояснив, що шлюбні відносини між ним та відповідачем було припинено в травні 2012 року. Посилання позивача на придбання спірного житла за його особисті кошти також не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні з огляду на те, що показання свідків не спростовують обставин, які встановлені при дослідженні умов договору купівлі-продажу квартири від 24.12.2007 року. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
На обґрунтування скарги апелянт зазначив, що суд не врахував показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які в суді підтвердили факт придбання квартири за особисті кошти апелянта, що не було спростовано ОСОБА_2 , яка також не надала суду доказів щодо її фінансової спроможності придбати квартиру. 
Суд не надав належної правової оцінки тій обставині, що квартиру спершу було придбано братом апелянта, ОСОБА_4 , який згодом відчужив майно на його користь.
Його пояснення в судовому засіданні про те, що шлюбні відносини між ним та відповідачем тривали з 2005 року по 2012 рік є помилковим, докази на підтвердження обставин щодо перебування у фактичних шлюбних відносинах подружжя до 2012 року справа не містить. 
В суді апелянт та його представник підтримали доводи апеляційної скарги. 
Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, підтримав рішення суду першої інстанції. 
Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги з огляду на наступне.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що з 06.10.2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 20.08.2015 року, що набрало законної сили 12.10.2015 року.
Під час перебування у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_1 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, укладеним 24.12.2007 року, придбав квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 11). При цьому, ОСОБА_2 у встановленому законом порядку було надано письмову згоду на укладення її чоловіком, ОСОБА_1 , вказаного договору купівлі-продажу квартири (а.с. 76). 
Відповідно до п. 4 вказаного договору, продаж вчинено за 65375 грн., які покупець сплатив продавцю до підписання даного договору. Сторони підтверджують факт повного розрахунку.
У п. 7 договору зазначено, що волевиявлення сторін є вільним і відповідає їх внутрішній волі; договір не приховує іншу угоду і відповідає дійсним намірам сторін.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17, та у постановах Верховного Суду від 02 листопада 2022 року у справі №553/2152/19, від 11 серпня 2022 року у справі №175/2313/20.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені в статті 57 СК України, в пунктах 1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. 
Набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю (постанова Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі №646/7463/16-ц).
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Дослідивши надані сторонами докази та перевіривши доводи сторін суд першої інстанції дійшов вірних висновків про те, що спірна квартира АДРЕСА_1 , була набута у власність сторонами під час їхнього перебування у зареєстрованому шлюбі, відтак належить сторонам на праві спільної сумісної власності.
Посилання апелянта на ту обставину, що квартира була придбана за рахунок його особистих коштів, не підтверджена доказами, відтак презумпцію виникнення права спільної сумісної власності на спірну квартиру апелянтом не спростовано. 
Твердження ОСОБА_1 про те, що шлюбні відносини між ним та відповідачем фактично припинилися в 2007 році також не базується на доказах. При цьому, в суді першої інстанції він ствердив про тривалість шлюбних відносин з ОСОБА_2 до 2012 року. Посилання позивача, як на доказ, на рішення Волочиського районного суду від 20 серпня 2015 року, в мотивувальній частині якого зазначається про те, що сторони приблизно 8 років як припинили шлюбні відносини, не підтверджує обставин щодо придбання позивачем спірного житла за особисті кошти. При цьому слід зауважити, що вищевказане судове рішення було ухвалено судом першої інстанції в заочному порядку, без участі відповідача ОСОБА_2 .
Суд першої інстанції правильно визначився із правовідносинами, які склалися між сторонами, повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, надав правильну правову оцінку наданим сторонами доказам, яких було достатньо для ухвалення рішення, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 26 серпня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 07 грудня 2022 року.

Судді:                                                                        Р.С. Гринчук 

                                                                               А.М. Костенко

                                                                               Т.В. Спірідонова