ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 грудня 2022 року           справа №200/8543/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєв Е.Г., суддів Гайдара А.В. ,  Геращенка І.В. ,  розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області  на ухвалу  Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 р.  у справі  № 200/8543/21 (головуючий І інстанції Зінченко О.В.)   за позовом   Головного управління ДПС у Донецькій області  до Приватного акціонерного товариства "Старокраматорський машинобудівний завод"  про  стягнення з платника податків податкового боргу,-

                                                                 ВСТАНОВИВ:

12 липня 2021 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління ДПС у Донецькій області (далі-позивач) до Приватного акціонерного товариства “Старокраматорський машинобудівний завод” (далі-відповідач, ПрАТ “СКМЗ”) про стягнення з платника податків податкового боргу у розмірі 3 198 697,58 грн.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду  від 03.08.2021 задоволено адміністративний позов, а саме суд: стягнув з рахунків у банківських установах, які обслуговують Приватне акціонерне товариство “Старокраматорський машинобудівний завод” суму податкового боргу у розмірі 3198 697,58 гривень 58 копійок.
Приватне акціонерне товариство “Старокраматорський машинобудівний завод” (далі - заявник) звернулося до суду із заявою про відстрочення виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03.08.2021 у справі №200/8543/21-а терміном на один рік.
В обґрунтування заяви про відстрочення виконання рішення суду заявник зазначив, що рішенням суду від 03.08.2021 у справі №200/8543/21-а адміністративний позов Головного управління ДПС у Донецькій області  до Приватного акціонерного товариства “Старокраматорський машинобудівний завод”  про стягнення з платника податків податкового боргу задоволено повністю, стягнуто кошти з рахунків у банківських установах, які обслуговують Приватне акціонерне товариство “Старокраматорський машинобудівний завод” в рахунок погашення податкового боргу у розмірі 3 198 697,58  гривень 58 копійок. Однак, причиною затримки сплати зазначеного податкового зобов`язання є складне фінансове становище підприємства, обумовлене об`єктивними обставинами. Зокрема, з початку 2020 року мають місце нерегулярні розрахунки з контрагентами за відвантажену продукцію; через кризу у металургійній галузі практично припинилась співпраця з металургійними підприємствами (основними споживачами продукції, що виготовляється ПрАТ “СКМЗ”), зокрема із ПАТ “Азовсталь”; на підприємстві спостерігається спад виробництва (збиток за 2019 рік – 25 млн. 701 тис. грн.; згідно з балансами підприємства, станом на 31.12.2019 та 30.06.2020, дебіторська заборгованість ПрАТ “СКМЗ” за продукцію, товари, роботи, послуги становила 32721000 та 16625000 грн. відповідно, при цьому чистий дохід від реалізації продукції за 2019 рік склав 140861,00 тис. грн., а за перше півріччя 2020 року – 5854,00 тис. грн.; чистий фінансовий результат (збиток) ПрАТ “СКМЗ” за підсумками першого півріччя 2020 року становить 29 121 000,00 грн., 9 місяців 2020 року 42 103 000,00 грн.; у період з грудня 2019 року з підприємства звільнились 533 працівники; заборгованість по заробітній платі у січні 2020 року становила 3 млн. 840 тис. грн., у листопаді 2020 року – 758,4 тис. грн.; у підприємства відсутні кошти на рахунках у банківських установах.
Також, окремим фактором, що негативно позначається на фінансовому стані підприємства є загострення епідеміологічної ситуації у зв`язку із поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19 та запровадження відповідних карантинних заходів, що призвело до зупинення виробництва, звільнення більшості працівників та встановлення дводенного робочого тижня.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року задоволно заяву Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» про відстрочення виконання судового рішення у справі № 200/8543/21-а, відстрочено виконання рішення суду у справі №200/8543/21-а на один рік, з дня ухвалення рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року.
Головне управління ДПС у Донецькій області, не погодившись з такими рішеннями, звернулось з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив ухвалу суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволені заяви.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що нормами Кодексу адміністративного судочинства України не встановлено вичерпного переліку обставин, за наявності яких суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою сторони відстрочити або розстрочити виконання судового рішення. Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим. Апелянт зазначає, що відсутність коштів не може бути підставою для відстрочення виконання судового рішення. Інших доказів підприємством не надано.
Несплата відповідачем заборгованості перед бюджетом порушує інтереси держави, оскільки спричиняє шкоду економічним інтересам держави, загрожує виконанню загальнодержавних програм, які фінансуються з бюджету, підриває основні принципи існуючого суспільного ладу.
Проте, вказані в заяві факти не є об`єктивними обставинами, що ускладнюють виконання рішення суду. Збитковість діяльності підприємства, наявність у нього кредиторської заборгованості в істотному розмірі є результатом провадження господарської діяльності відповідачем як самостійним суб`єктом господарювання. Законодавчими актами, передбачено пріоритет понять, правил, термінів та положень Податкового Кодексу, для регулювання відносин оподаткування.
Таким чином, норми статті 100 Податкового кодексу України, які регулюють правила розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу платника податків є спеціальними нормами щодо доказів, як підстав для відстрочення податкового боргу (п. 100.5 ПК України) та порядку погашення податкового боргу (п. 100.7 ПК України).
Відповідно до пунктів 100.4 і 100.5 статті 100 ПК України постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року №1235 затверджений Перелік обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду  від 03.08.2021 адміністративний позов позивача задоволено, а саме суд: стягнув з рахунків у банківських установах, які обслуговують Приватне акціонерне товариство “Старокраматорський машинобудівний завод” суму податкового боргу у розмірі 3198 697,58  гривень 58 копійок.
Заявник просив відстрочити виконання рішення суду у справі №200/8543/21-а від 03.08.2021 на один рік, оскільки на підприємстві з початку 2020 року мають місце нерегулярні розрахунки з контрагентами за відвантажену продукцію; через кризу у металургійній галузі практично припинилась співпраця з металургійними підприємствами (основними споживачами продукції, що виготовляється ПрАТ “СКМЗ”), зокрема із ПАТ “Азовсталь”; на підприємстві спостерігається спад виробництва (збиток за 2019 рік – 25 млн. 701 тис. грн.; згідно з балансами підприємства, станом на 31.12.2019 та 30.06.2020, дебіторська заборгованість ПрАТ “СКМЗ” за продукцію, товари, роботи, послуги становила 32721000 та 16625000 грн. відповідно, при цьому чистий дохід від реалізації продукції за 2019 рік склав 140861,00 тис. грн., а за перше півріччя 2020 року – 5854,00 тис. грн.; чистий фінансовий результат (збиток) ПрАТ “СКМЗ” за підсумками першого півріччя 2020 року становить 29 121 000,00 грн., 9 місяців 2020 року 42 103 000,00 грн.; у період з грудня 2019 року з підприємства звільнились 533 працівники; заборгованість по заробітній платі у січні 2020 року становила 3 млн. 840 тис. грн., у листопаді 2020 року – 758,4 тис. грн.; у підприємства відсутні кошти на рахунках у банківських установах.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. 
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. 
Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Відповідно до приписів частини 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до ч. 1  ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
У відповідності до  ст. 378 КАС України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови.
При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів, передбачених статтею 151 цього Кодексу.
Із аналізу вказаної норми вбачається, що підставою для відстрочення виконання рішення є звернення особи із заявою до суду про відстрочення з обумовленням причин неможливості виконати судове рішення у встановлений законом строк, тобто за доведеністю обставин, що ускладнюють його виконання, або роблять його неможливим (відсутність коштів або присудженого майна в натурі та інше).
Наведена норма не містить конкретного переліку обставин для відстрочення виконання судового рішення, а лише встановлює критерії для їх визначення у вигляді істотного ускладнення виконання рішення або неможливості його виконання.
Вирішуючи питання про відстрочення виконання рішення, суд із певною свободою розсуду повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору, наявність надзвичайних непереборних подій, інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини (зокрема, ненадання (несвоєчасне надання) бюджетних асигнувань або бюджетних зобов`язань заявнику та/або не доведення (несвоєчасне доведення) фінансування видатків до заявника - отримувача бюджетних коштів в обсязі, достатньому для своєчасного виконання ним грошових зобов`язань та/або погашення податкового боргу).
При цьому,  питання розстрочення або відстрочення постанови суду знаходяться в площинні процесуального права.
Стаття 100 ПК України  регулює питання розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу платника податків.
Згідно п. 100.1  ст. 100 КАС України  розстроченням, відстроченням грошових зобов`язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов`язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день прийняття контролюючим органом рішення про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу.
Вочевидь, вказана норма має суттєві відмінності від положень  ст. 378 КАС України, перша з яких полягає у тому, що положення  ст. 100 ПК України  регулюють питання розстрочення податкового боргу лише контролюючим органом, яким суд адміністративної юрисдикції у питаннях сплати податків не є.
Другою суттєвою відмінністю є та обставина, що у випадку відстрочення сплати податкового боргу податковим органом боржник обтяжений сплатою процентів. У  ст. 378 КАС України  про додаткові нарахування на суму боргу не йдеться.
Крім того, відстрочення виконання судового рішення може відбуватись за заявою особи, яка бере участь у справі, сторони виконавчого провадження або за ініціативою суду, тоді як питання відстрочення податкового боргу може бути порушено виключно платником податків. 
За таких обставин, інститут відстрочення податкового боргу платника податків та відстрочення виконання судового рішення не можуть ототожнюватись, а відтак, розглядаючи питання відстрочення виконання судового рішення, суди мають застосовувати положення  КАС України.
Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 2а-25767/10/0570, від 06.09.2022 у справі № П/811/904/17, від 23 листопада 2022 року у справі № 280/5799/19.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року (справа №916/190/18) дійшла висновку, що відстрочення або розстрочення виконання судового рішення не є право перетворюючим судовим рішенням.
Таким чином, у розглядуваному випадку підстави розстрочення боргового зобов`язання судом, передбачені ст.378 КАС України, не є вичерпними та мають застосовуватися в сукупності з нормами матеріального права.
В частині правової оцінки наданих заявником доказів суд повинен дослідити питання про те, чи достатньо наведених заявником обставин для прийняття рішення про відстрочення виконання судового рішення, яким стягнуто податковий борг.
Відповідно до висновків Конституційного Суду України, викладених в Рішенні від 26.06.2013 № 5-рп/2013, розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності та пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.
Суд враховує скрутне матеріальне становище відповідача та неможливість виплати суми податкового боргу одним платежем на час звернення з заявою, а господарська діяльність відповідача надає можливість сплатити податковий борг у розмірі 3198 697,58 грн. у майбутньому. 
Окрім податкового боргу, підприємство має значні фінансові зобов`язання.
До негативних наслідків для підприємства, які зумовили його скрутне фінансове становище також належать інфляційні процеси в економіці держави, які не залежить від діяльності підприємства. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (з урахуванням подальших змін та доповнень) з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин, який на даний момент триває, що призводить до фактичного зупинення виробництва ПрАТ “СКМЗ”.  Також, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.
Крім того, наведені обставини та наявні у справі докази також надають підстави для висновку, що погашення вказаної заборгованості без відстрочення виконання судового рішення в цій справі призведе до негативних наслідків для відповідача, зокрема у вигляді неспроможності виконання зобов`язань з виплати заробітної плати працівників та ймовірності процедури банкрутства. У контексті аналізу цього питання судова колегія також зазначає, що право на оплату праці є конституційним правом працівників, регламентованим ст. 43 Основного Закону.
Суд також вважає за необхідне зазначити, що позивачем не надано доказів того, що на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідач не виконує рішення суду. 
Частина 5 статті 378 КАС України визначає, що відстрочення виконання рішення  можливе на строк не більше ніж одного року з дня ухвалення відповідного рішення. При цьому, відстрочення виконання рішення має місце як у випадку окремого звернення з заявою так і в резолютивній частині рішення суду відповідної інстанції при ухваленні рішення по суті. Оскільки, у даному випадку розстрочення відбувається на підставі окремої заяви за результатами розгляду якої суд приймає ухвалу, строк не може перевищувати одного року саме з дня ухвалення такої ухвали. Матеріали справи свідчать, що судом першої інстанції розстрочення виконання рішення встановлено у межах вказаного строку. 
На підставі викладеного, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що для відновлення платоспроможності та здійснення подальшої господарської діяльності відповідача необхідним є відстрочення сплати податкового боргу на один рік, з дня ухвалення рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що судом першої інстанції дотримано норми процесуального права та суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що відповідно до статті 316 КАС України, обумовлює для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін з мотивів викладених в цій постанові.
Керуючись ст. 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                                 ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області  на ухвалу  Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 р.  у справі  № 200/8543/21- залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 р.  у справі  № 200/8543/21- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Повне судове рішення складено та підписано 14 грудня 2022 року

Суддя-доповідач                                                                                       Е.Г. Казначеєв

Судді                                                                                                          І.В. Геращенко

                                                                                                                   А.В. Гайдар