Номер провадження: 22-ц/813/2985/22 
Справа № 523/133/20
Головуючий у першій інстанції Дяченко В. Г.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Атланта» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 березня 2021 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Атланта», ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року,  Товариство з обмеженою відповідальністю «Атланта» та ОСОБА_1 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому просили суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Атланта» грошові кошти у розмірі 25090,81 грн., на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 13427,35 грн. та судові витрати у розмірі 1921,00 грн. на користь ТОВ «Атланта». 
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 березня 2021 року відмовлено в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Атланта», ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Атланта» подало до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 березня 2021 року та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а судові витрати покласти на відповідача. 
У відзиві на апеляційну скаргу, представник  ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , посилаючись на її необгрунтованість, просить суд залишити судове рішення Суворовського районного суду м.Одеси – без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).         
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке. 
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції, вищезазначеним вимогам закону в повній мірі відповідає, з огляду на наступне.
Так, судом першої інстанції встановлено, що 03 червня 2019 року між TOB «АТЛАНТА» (далі Позивач/Агенство) з одної сторони, ОСОБА_2 (далі Відповідач/Власник), з другої сторони, і ОСОБА_1 (далі Позивач/Набувач) ) з третьої сторони, був укладений Договір № 66/16 про наміри укласти угоду (далі - Договір).
Відповідно до п. 1.2 Договору, Агенство зобов`язується надати Власнику і Набувачу інформаційно-посередницькі послуги, пов`язані з придбанням Набувачем об`єкта нерухомості земельної ділянки площею 0,0999 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Об`єкт), а Набувач зобов`язаний сплатити надані послуги в розмірі, в строк та в порядку передбаченому Договором.
На виконання п. 3 Договору про наміри укласти угоду № 66/16 від 03.06.2019 року було укладено Договір № 66/16 від 03.06.2019 року та сплачено частину винагороди у розмірі 13 100 гривень, що еквівалентно 500 доларам США за офіційним курсом, що також підтверджується вказаним Договором від 03.06.2019 року.
У відповідності до умов Договору про наміри укласти угоду № 66/16 від 03.06.2019 року, Договір відчуження об`єкту повинен був бути укладеним не пізніше ніж 12.08.2019 року.
Судом встановлено, що Позивач/Набувач не виконав п. 3.2.1 Договору про наміри укласти угоду № 66/16 від 03.06.2019 року і не з`явився в строк для укладення і нотаріального посвідчення договору відчуження Об`єкта.
Станом на 12.08.2019 року ТОВ «Атланта» також не виконала п. 3.3 Договору про наміри укласти угоду № 66/16 від 03.06.2019 року і не надала Власнику і Набувачу інформаційно-посередницькі послуги, пов`язані з придбанням Набувачем об`єкта нерухомості земельної ділянки площею 0,0999 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
12.08.2019 року між сторонами також не було досягнуто домовленості про продовження строку укладення договору відчуження Об`єкта.
Разом з тим, 12.08.2019 року Позивач/Набувач надав Агенству повідомлення, в якому зазначив про відмову від укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки та вимагав повернути йому аванс у розмірі 500 доларів США, що еквівалентно 13 100 гривень за офіційним курсом.
Керівництвом «Атланта» TOB було прийнято рішення про повернення авансу, що підтверджується розпискою від 12.08.2019 року.
Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позовні вимоги ТОВ «Атланта» та ОСОБА_1 є необгрунтованими. 
Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
Так, відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною 1, 2 ст. 598 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 600 ЦК України зобов`язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами.
Згідно ч. 1 ст. 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін.
Судовим розглядом справи встановлено, що згідно Договору про наміри укласти угоду № 66/16 від 03.06.2019 року, Договір відчуження об`єкту повинен був бути укладеним не пізніше ніж 12.08.2019 року.
Однак станом на 12.08.2019 року «Атланта» TOB не виконала п. 3.3 Договору про наміри укласти угоду № 66/16 від 03.06.2019 року і не надала Власнику і Набувачу інформаційно-посередницькі послуги, пов`язані з придбанням Набувачем об`єкта нерухомості земельної ділянки площею 0,0999 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Оскільки договір купівлі-продажу земельної ділянки не був укладений до дати, яка була визначена раніше у договорі про наміри укласти угоду № 66/16 від 03.08.2019 року, тому керівництвом ТОВ «Атланта» було вирішено повернути кошти відповідачу
Апеляційний суд погоджується із висновоком районного суду, що фактично між сторонами зобовязання припинились за спільною домовленістю, оскільки ТОВ «Атланта» погодилась повернути ОСОБА_1 аванс, що підтверджується розпискою останнього. В свою чергу, в розписці ОСОБА_1 також підтвердив, що він не має жодних претензій до ТОВ «Атланта».
        При цьому, судом також вірно зауважено, що в укладеному між позивачами та відповідачем Договору про наміри укласти угоду № 66/16 від 03.06.2019 року, не має жодної заборони, а також відповідальності відповідача щодо не укладення ним договору купівлі – продажу вказаної земельної ділянки, після припинення строку дії договору про наміри укласти угоду.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду про те, що позовні вимоги ТОВ «Атланта» та ОСОБА_1 є необгрунтованими. 
       У доводах апеляційної скарги, ТОВ «Атланта» посилається на те, що твердження суду про невиконання саме позивачами своїх зобов`язань за Договором про намір укласти угоду № 66/16 від 03.06.2019 року нічим не підтверджуються, а лише грунтується на словесній інформації, отриманої від відповідачки та її представника. 
Разом з тим, на вказані доводи апелянта слід зазначити наступне.
У відповідності до ч.1, 7 ст. 81 ЦПК України,  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Так, з п.1.2 та п.3.3.1. Договору про намір укласти угоду № 66/16 від 03.06.2019 року, вбачається, що Агенство зобов`язується надати Власнику та Набувачу організаційно – інформаційний супровід, необхідний для забезпечення укладення між ними в майбутньому договору відчуження об`єкту (а.с. 6). 
       Як вбачаєтьться з матеріалів справи, під час слухання справи у суді першої інстанції, відповідачка ОСОБА_2 заперечуючи проти задоволення позовних вимог неодноразово як під час судового засідання (а.с. 87-92, 123-124) так і у відзивах на позовну заяву (а.с. 69-72, 114-116) та в своїх письмових поясненнях по справі (а.с. 126-128) зазначала, що даний Договір не був заздалегідь підготовлений саме представниками ТОВ «Атланта», в тому числі і з вини Набувача ОСОБА_1 , який фактично до дати укладення договору – 12.08.2019р. був відсутній у м. Одесі, оскільки працює моряком і на той час знаходився у рейсі. 
У вищевказаних документах, направлених до суду, відповідачка ОСОБА_2 докладно описала фактичні обставини справи, зокрема відповідачка зазначала, що вона разом із своїм чоловіком спілкувалася з ОСОБА_1 через додаток «Вайбер» з приводу того, чи встигне він прибути до визначенного терміну в Україну. Кожне їхнє спілкування закінчувалося нічим, оскільки ОСОБА_1 не міг конкретно визначити дату, коли він буде в Одесі і чи встигне у визначений строк.
При цьому, як зазначає відповідач, позивач ТОВ «Атланта» також протягом усього часу, з липня та до 12.08.2019 року повідомляв відповідачку про неможливість прибуття ОСОБА_1 у визначений у договорі строк. 
Відповідачка зазначала, що перед укладенням Договору № 66/16 від 03.06.2019 року ТОВ « Атланта» пояснило сторонам угоди, що цей договір на момент укладення носить інформативний характер і є по своєї суті та формі протоколом про наміри та що в подальшому сторони домовляються 4-5 серпня 2019 року укласти додатковий договір до Договору № 66/16 від 03.06.2019 про виконання ТОВ « Атланта» взятих на себе зобов`язань згідно п. 3.3 Договору, а саме: забезпечення організаційно - інформаційного супроводу укладення договору відчуження земельної ділянки - це оцінка земельної ділянки, домовленість з нотаріусом про час та і укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, порядок розрахунків сторонами та замовлення в банку послуги на зберігання отриманих від покупця грошових коштів і інші організаційні питання.
Перед укладенням Договору № 66/16 від 03.06.2019 року були досягнуті і узгоджені сторонами наступні домовленості:
1.Позивач 2 гарантував сторонам, що прибуде в м. Одесу не пізніше 4-5 серпня 2019 року для забезпечення організації укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки.
2.Позивач 1 встановив і погодив зі сторонами необхідний термін - це 3-4 робочих дня для проведення нотаріального оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки.
3.Позивач 1 отримав від Позивача 2 забезпечувальний внесок в розмірі 500 доларів США для забезпечення виконання зобов`язань за Договором, згідно якого НАБУВАЧ гарантує придбання обєкта у власність і для забезпечення виконання зобов`язань за Договором у відповідності до ч. 2 ст. 546 ЦК України. 
4.За згодою сторін Договору № 66/16 від 03.06.2019 року 03 червня 2019 року було сторонами        домовлено, що нотаріальним        оформленням договору купівлі-продажу земельної ділянки буде займатися нотаріус зі сторони продавця, тобто ОСОБА_2 , повні контактні данні якого були надані відповідачкою позивачам під час укладення договору.
5.Обов`язковою домовленістю між сторонами була досягнута вимога про проведення заключної частини укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки в одному з підрозділів банку Південний, який має спеціальну кімнату для розрахунків з можливістю перевірки на достовірність грошових коштів в касі банку.
6.Всі контакти та перемовини за умовою Позивача 1 повинні здійснюватися тільки через ТОВ «Атланта».
7.Для забезпечення організаційно - інформаційного супроводу укладення договору відчуження земельної ділянки Позивач 1 закріпив на весь термін підготовки договору співробітника ТОВ «Атланта» - ОСОБА_4 .
8.Для забезпечення організаційно - інформаційного супроводу укладення договору відчуження земельної ділянки Позивач 1 отримав копії всіх необхідних документів від ОСОБА_5 та від ОСОБА_1 .
Відповідачка зазначала, що з липня 2019 року та включно до 12 серпня 2019 року Позивач 1 неодноразово інформував її про неможливість прибуття ОСОБА_1 в Україну у зв`язку з тим , що йому продовжили строк контракту, і тому співробітник ТОВ «Атланта» - ОСОБА_4 повідомила їй, що «сделка не состоится», у зв`язку чим Позивач 1 (ТОВ «Атланта» ) попередило її про те, що не буде займатися попередньою підготовкою документів по укладенню договору купівлі-продажу земельної ділянки.
Через таку поведінку Позивачів відповідачка зрозуміли, що укладення договору купівлі - продажу земельної ділянки взагалі не відбудеться.
11.08.2019 року Відповідачці зателефонували з агентства нерухомості (Позивач 1) та запросили на 12.08.2019 року на 16 год. 30 хв. до них у офіс з приводу переговорів по Договору № 66/16.
12.08.2019 року на 16 год. 30 хв. Відповідачка разом із своїм чоловіком прибули до агентства нерухомості. Там були присутні: ОСОБА_1 та його двоє друзів, керівник ТОВ «Атланта» Афанасьєва та чоловік, якого вона представила як начальника служби безпеки агентства. При цьому, працівникі агентства ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , які підписували Договір № 66/16, були відсутні. 
Під час переговорів сторони зрозуміли, що не готові до укладання угоди через відсутність необхідних документів, неузгодженість часу із нотаріусом, який працює до 16 години в робочі дні та якого відповідач хотіла залучити до засвідчення угоди, також не було домовленості з банком про використання кімнати для розрахунків, про що була також попередня домовленість з Позивачами під час укладання Договору № 66/16.
Відповідачка зазаначала, що Позивачі створили дуже напружену й нервову атмосферу, погрожували застосуванням до неї штрафних санкцій, якщо вона відмовиться продовжити строк дії Договору № 66/16, психологічно тиснули на неї та вимагали грошові кошти як компенсацію за нібито понесені ними матеріальні збитки. Після цього керівник ТОВ «Атланта» Афанасьєва та начальник служби безпеки агентства заявили, що вони викличуть в агентство нотаріуса, який засвідчить, що ОСОБА_2 , не з`явилася 12.08.2019 року на укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки і в подальшому звернуться до суду про стягнення з неї штрафних санкцій.
Після визевказаних дій Позивачів, відповідачка була вимушена одразу звернутися за допомогою до лікарні через нервовий зрив, що підтверджується довідкою КУ «Міська клінічна лікарня №11» від 12.08.2019р. (а.с. 117).
Слід зазначити, що на спростування вищенаведених обставин справи відповідачкою, ані позивач -1, а ні позивач – 2 жодних доказів, пояснеь чи заперечнь до суду не надали. 
Отже, з урахуванням наведенного, слід дійти висновку, що позивачі, як сторони договору від 03.06.2019р. не виконали взяті на себе зобовязання та не забезпечили всі заплановані необхідні умови для укладення вказаної угоди. 
Посилання у апеляційній скарзі на те, що твердження суду щодо того, що Позивач – 2 відмовився від укладання договору купівлі – продажу є спотвореними, оскільки суд виклав дані відомості недостовірно, апеляційним судом оцінюються критично, з огляду на те, що зі змісту оскаржуванного рішення жодним чином не вбачається, що вказана подія була встановлена судом, оскільки у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, судом лише було процитовано повідомлення ОСОБА_1 від 12.08.2019 року (а.с. 136). 
Щодо тверджень апелянта про те, що Договор № 66/16 від 03.06.2019 року є трьохстороннім договором з визначеними обов`язками як власника та набувача, так і Агенства, а тому в силу ознак суб`єктного складу договору, попереднім вважатися не може, слід зазначити наступне. 
Згідно із ч.1, 4 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.
Багатосторонніми називаються договори, що укладаються більш ніж двома сторонами. Особливістю багатосторонніх договорів є те, що у них, як правило, відсутня зустрічність прав і обов?язків сторін. Обов?язки кожної сторони у таких договорах у більшості випадків спрямовані не на задоволення прав інших сторін, а на досягнення певної спільної мети. 
Тобто фактично тристороннім договором може бути будь – який договір, в тому числі в розумінні ст.6 ЦК України, на що вказує пункт 5.2 Договору № 66/16 від 03.06.2019 року.
Проте ТОВ «Атланта» в обгрунтування своїх вимог не зазначає, в розумнні якої статті складений цей договір. Якщо допустити, що ТОВ «Атланта» оформляли цей договір в розумінні ст.6 ЦК України, то відповідно до ч. 4. 3 цієї статті, на нього поширюється дія імперативної норми закону ст.. 657 ЦК України, тобто підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ст. 220 ЦК України).
Відповідно до вимог ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.
Отриманий Позивачем 1 від Позивача 2 забезпечувальний платіж в розмірі 500 доларів США для забезпечення виконання зобов`язань за Договором – це аванс, який підлягає поверненню, оскільки надалі сторонами не було укладено договору купівлі-продажу земельної ділянки.
Доказом того, що «забезпечувальний платіж в розмірі 500 доларів США» - це аванс, є підтвердження цього факту самим Позивачем 2 ОСОБА_1 , а саме: у своєму « УВЕДОМЛЕНИИ» до ТОВ « Атланта» від 12.08.2019 року позивач ОСОБА_1 просить компенсувати йому суму переданого авансу в розмірі 500 доларів США в повному обсязі. ( а.с.8).
Таким чином, якщо сторонами при укладенні попереднього договору не були дотримані вимоги законодавства щодо форми укладення договору та його обов`язкового нотаріального посвідчення, то вирішувати на підставі вказаного договору спірні правовідносини у суді не має підстав.
У своїх позовних вимогах ТОВ « Атланта» просить про повернення не авансу, а фактично задатку. 
Задаток передається від покупця продавцю у рахунок подальших платежів за основним договором. Він необхідний для того, щоб підтвердити намір однієї сторони укласти договір і продовжити відносини із другою. Задаток стимулює сторони до виконання раніше укладених домовленостей. Варто пам`ятати, що задаток доречний винятково під час підписання основного договору. Без останнього в цьому стимулюючому інструменті немає ніякого сенсу. 
Аванс є передплатою, яку покупець передає продавцю з метою покупки нерухомості. При цьому сума вважається частиною майбутньої оплати, але не несе стимулюючу функцію (але наявність авансу є фактом зацікавленості сторін). Головна відмінність двох платіжних варіантів – саме відсутність стимулюючої функції. У випадку із завдатком сторони при відмові від підписання основного договору зазнають матеріальних втрат. Якщо покупець відмовляється від угоди – завдаток залишається у продавця. А якщо відмовляється продавець – покупець отримую назад задаток у подвійному розмірі. У цьому випадку цей інструмент захищає інтереси двох сторін, що відповідає принципам правової держави. Цивільно-правові відносини засновані на принципах рівності і справедливості, а договір купівлі-продажу нерухомості саме є документом, на який поширюються норми Цивільного кодексу. 
Відповідно до ч.2 ст.570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
У випадку з авансом не передбачено штрафних санкцій до сторін за відмову від підписання основної угоди. 
Жодних інших доводів на спростування висновків суду, апеляційна скарга не містить.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41. 
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.
Таких висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 15 січня 2020 року у справі №145/1330/17.
Дана справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.
З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Атланта»  - залишити без задоволення. 
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 березня 2021 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Атланта», ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 14.11.2022 року.

Головуючий                                                         Т.В. Цюра

Судді:                                                                  О.С. Комлева

С.М. Сегеда