Постанова
Іменем України
 
29 вересня 2022 року
м. Київ
 
справа № 677/1582/21
провадження № 61-21043св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк», 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Красилівська міська рада Хмельницької області, Хмельницьке бюро технічної інвентаризації, 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 22 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Грох Л. М., Костенка А. М., Спірідонової Т. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина
 
Короткий зміст вимог
 
У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Альфа-Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:        ОСОБА_2 ,       ОСОБА_3 ,       ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Красилівська міська рада Хмельницької області, Хмельницьке бюро технічної інвентаризації, про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та припинення права власності.
 
Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову.
 
Заяву про забезпечення позову мотивовано тим, що починаючи звересня 2021 року працівники АТ «Альфа-Банк» регулярно телефонували, словесно тиснули на неї та погрожували їй продати її квартиру.
 
Фактично, на момент звернення до суду з указаним позовом та заявою про забезпечення позову право власності на спірну квартиру зареєстровано за АТ «Альфа-Банк».
 
На думку позивача, невжиття заходів забезпечення позову надасть можливість АТ «Альфа-Банк» здійснити відчуження спірного нерухомого майна на користь третіх осіб у будь-який час, що унеможливить виконання рішення суду в разі задоволення позову. 
 
Спірна квартира є єдиним житлом позивача та членів її сім`ї. 
 
Крім того, в провадженні Красилівського районного суду Хмельницької області перебуває справа № 677/556/21 за позовом АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про зняття з реєстраційного обліку, визнання такими, що втратили право користування майном.
 
Такі дії АТ «Альфа-Банк» можуть призвести до подальшого відчуження або передачі в користування квартири третім особам, з метою позбавлення ОСОБА_1 можливості захистити своє порушене право.
 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд:
- накласти арешт на належну АТ «Альфа-Банк» квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1898403368227; 
- заборони АТ «Альфа-Банк», його представникам та будь-яким третім особам (державним нотаріусам, приватним нотаріусам, державним реєстраторам, суб`єктам державної реєстрації тощо) виселяти та знімати з реєстрації мешканців квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1898403368227, вселяти інших осіб до вказаної квартири, входити та проникати будь-яким іншим чином до вищевказаної квартири, іншим чином користуватися, володіти і розпоряджатися вищевказаною квартирою, в тому числі відчужувати, вчиняти нотаріальні та/або реєстраційні дії у відповідних державних реєстрах щодо квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1898403368227;
- заборони АТ «Альфа-Банк» укладати договори оренди, купівлі-продажу, міни, дарування, предметом яких буде квартира АДРЕСА_1 .
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції 
 
Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 28 вересня 2021 заяву ОСОБА_1  про забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт на належну АТ «Альфа-Банк» квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1898403368227.
Заборонено АТ «Альфа-Банк», його представникам та будь-яким третім особам (державним нотаріусам, приватним нотаріусам, державним реєстраторам, суб`єктам державної реєстрації) виселяти та знімати з реєстрації мешканців квартири АДРЕСА_1 , вселяти інших осіб до вказаної квартири, входити та проникати будь-яким іншим чином до вищевказаної квартири, іншим чином користуватися, володіти і розпоряджатися вищевказаною квартирою, у тому числі відчужувати, вчиняти нотаріальні та/або реєстраційні дії у відповідних державних реєстрах щодо квартири АДРЕСА_1 .
Заборонено АТ «Альфа-Банк» укладати договори оренди, купівлі-продажу, міни, дарування, предметом яких буде квартира АДРЕСА_1 .
 
Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що вимоги стосовно забезпечення позову є обґрунтованими, законними та співмірними із заявленими позовними вимогами, узгоджуються зі змістом статей 149, 150 ЦПК України, а невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача.
 
Короткий зміст постанови апеляційного суду
 
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 22 листопада 2021 року апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» задоволено частково.
Ухвалу Красилівського районного суду Хмельницької області від 28 вересня 2021 року у частині заборони АТ «Альфа-Банк», його представникам та будь-яким третім особам (державним нотаріусам, приватним нотаріусам, державним реєстраторам, суб`єктам державної реєстрації) виселяти та знімати з реєстрації в квартирі мешканців, яка знаходиться за адресою:  АДРЕСА_2 , вселяти інших осіб до вказаної квартири, входити та проникати будь-яким іншим чином до вищевказаної квартири, іншим чином користуватися, володіти і розпоряджатися вищевказаною квартирою, у тому числі відчужувати, вчиняти нотаріальні та/або реєстраційні дії у відповідних державних реєстрах щодо квартири АДРЕСА_1 , та у частині заборони АТ «Альфа-Банк» укладати договори оренди, купівлі-продажу, міни, дарування, предметом яких буде квартира АДРЕСА_1 скасовано, прийнято постанову про відмову у задоволенні вимог заяви в цих частинах. У решті ухвалу суду залишено без змін.
 
Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що умовою застосування заходів забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач оспорює законність набуття відповідачем права власності на квартиру АДРЕСА_1 та просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 48333350 від 21 серпня 2019 року.
Відповідно до статей 317, 329 ЦК України АТ «Альфа-Банк» як власник спірної квартири має усі повноваження щодо розпорядження нею в будь-який час на свій розсуд. У разі відчуження ним квартири позивач не зможе захистити своє порушене, на її думку, право шляхом вирішення цього спору судом.
Відтак суд першої інстанції обґрунтовано забезпечив цей позов накладенням арешту на спірну квартиру. Водночас цей захід унеможливлює вчинення будь-яких дій щодо відчуження майна, вчинення нотаріальних та реєстраційних дій щодо спірної квартири, тому потреба у додатковому забезпеченні позову шляхом заборони АТ «Альфа-Банк» укладати договори купівлі-продажу, міни, дарування квартири, вчиняти нотаріальні та/або реєстраційні дії щодо квартири відсутня.
Водночас суд першої інстанції не врахував, що забезпечення позову шляхом заборони АТ «Альфа-Банк», його представникам та будь-яким третім особам (нотаріусам, суб`єктам державної реєстрації) виселяти та знімати з реєстрації мешканців вказаної квартири, вселяти інших осіб до квартири, входити та проникати іншим чином до квартири, укладати договори оренди, іншим чином користуватися та володіти квартирою, не відповідають позовним вимогам.
Так, встановлення чи невстановлення цих заходів забезпечення позову ніяк не впливає на можливість виконання судового рішення в разі задоволення позову про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та припинення права власності відповідача.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
23 грудня 2021 року  ОСОБА_1  звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Хмельницького апеляційного суду від  22 листопада 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувану постанову в частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову та залишити в цій частині ухвалу суду першої інстанції.
 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що невжиття одночасно усіх заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення суду у цій справі.
Суд апеляційної інстанції без належного обґрунтування зазначив, що вказані у заяві заходи забезпечення щодо яких було відмовлено, не є співмірними з позовними вимогами.
Апеляційний суд порушив вимоги статей 149, 150, 154 ЦПК України.
 
Ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції у частині задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову не оскаржуються, тому відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України не переглядаються в касаційному порядку.
 
Надходження касаційної скарги до Верховного Суду
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від  22 листопада 2021 року і витребувано з Красилівського районного суду Хмельницької області цивільну справу № 677/1582/21.
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 інші учасники справи до суду не подавали.
 
2. Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарг) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
 
Підставою касаційного оскарження постанови Хмельницького апеляційного суду від 22 листопада 2021 року заявник зазначає порушення норм матеріального та процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки. Указує, що судове рішення суду апеляційної інстанції суперечить висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 05 листопада 2020 року у справі № 759/5175/20, від 16 вересня 2020 року у справі № 127/6061/18.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права
 
Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в  постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і  заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги, колегія суддів вважає, що постанова Хмельницького апеляційного суду від 22 листопада 2021 року в оскаржуваній частині відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Згідно з пунктами 1, 2, 10 частини першої, частини другої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
 
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
 
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
 
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
 
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
 
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.
 
Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
 
Подібні правові висновки сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19), а також Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постановах від 13 грудня 2021 року у справі № 367/3765/20 (провадження № 61-549св21) та від 12 січня 2022 року у справі № 568/525/21 (провадження № 61-14463св21), від 19 травня 2022 року у справі № 619/2293/21 (провадження № 61-15440св21).
 
Відповідно до частини сьомої статті 153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.
 
Частиною третьою статті 12 і частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відмовляючи у вжитті таких заходів забезпечення позову, як заборона АТ «Альфа-Банк», його представникам та будь-яким третім особам (нотаріусам, суб`єктам державної реєстрації) виселяти та знімати з реєстрації мешканців вказаної квартири, вселяти інших осіб до квартири, входити та проникати іншим чином до квартири, укладати договори оренди, іншим чином користуватися та володіти квартирою, суд апеляційної інстанції виходив з того, що такі заходи забезпечення позову не відповідають позовним вимогам, тому не можуть бути застосовані у вигляді забезпечення позову.
 
Колегія суддів погоджується з такими висновками апеляційного суду.
 
Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 оспорює законність набуття відповідачем права власності на квартиру АДРЕСА_1 , просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 48333350 від 21 серпня 2019 року та, відповідно, припинити право власності АТ «Альфа-Банк» на спірну квартиру.
 
Звертаючись з відповідною заявою про забезпечення позову, позивач зазначила, що відповідач може вчинити дії щодо виселення позивача та членів його сім`ї зі спірного житла, вселити інших осіб до спірного помешкання, відчужити його та ін.
 
У постановах Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18, від 19 травня 2022 року у справі № 619/2293/21 (провадження 
№ 61-15440св21) зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
 
Частково відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти дії щодо виселення позивача зі спірного домоволодіння, а також укладати договори оренди, іншим чином користуватися та володіти квартирою, яка на час вирішення спору належить АТ «Альфа-Банк» на праві приватної власності, оскільки такий вид забезпечення позову не співмірний із заявленими позовними вимогами та не стосується суті спору у справі, предметом позову в якій є скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та припинення права власності АТ «Альфа-Банк» на спірну квартиру.
 
Таким чином, встановлення чи невстановлення цих заходів забезпечення позову ніяк не впливає на можливість виконання судового рішення в разі задоволення позову про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та припинення права власності відповідача.
 
Крім того, можливість зняти з реєстрації позивача та членів її сім`ї з указаної квартири є предметом вирішення під час розгляду справи № 677/556/21 за позовом АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про зняття з реєстраційного обліку, визнання такими, що втратили право користування майном.
 
Відповідно до статей 317, 329 ЦК України АТ «Альфа-Банк» як власник спірної квартири має усі повноваження щодо розпорядження нею в будь-який час на свій розсуд. 
 
Водночас, застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на спірну квартиру, унеможливлює вчинення будь-яких дій щодо відчуження майна, вчинення нотаріальних та реєстраційних дій щодо спірної квартири, тому потреба у додатковому забезпеченні позову шляхом заборони АТ «Альфа-Банк» укладати купівлі-продажу, міни, дарування квартири, вчиняти нотаріальні та/або реєстраційні дії щодо квартири відсутня.
 
Отже, накладення арешту на спірне нерухоме майно є співмірним із заявленими позовними вимогами та достатнім для ефективного захисту прав позивача.
 
Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, оскільки зводяться до необхідності встановлення обставин, яким суд апеляційної інстанції вже надав відповідну правову оцінку.
 
Крім того, як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на неврахування судом апеляційної інстанції висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 05 листопада 2020 року у справі № 759/5175/20 (провадження № 61-11551св20) та від 16 вересня 2020 року у справі № 127/6061/18 (провадження № 61-40381св18).
 
Верховний Суд у постанові від 05 листопада 2020 року у справі № 759/5175/20 (провадження № 61-11551св20) (предметом судового розгляду було питання про забезпечення позову) дійшов висновку про доцільність вжиття таких заходів забезпечення позову як накладення арешту на квартиру та заборону органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно квартири під час розгляду справи, предметом позовних вимог у якій є визнання дій протиправними, скасування запису про реєстрацію права власності.
 
У справі, що переглядається, суд апеляційної інстанції погодився з доцільністю накладення арешту на спірне майно (квартиру), однак вирішення питання про вжиття такого заходу забезпечення позову, як заборона органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, вчиняти будь які реєстраційні дії стосовно квартири, не було предметом розгляду суду, а тому оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції не суперечить висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 05 листопада 2020 року у справі № 759/5175/20 (провадження № 61-11551св20).
 
Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 127/6061/18 (провадження № 61-40381св18) (предметом судового розгляду було питання про забезпечення позову) дійшов висновку про доцільність вжиття таких заходів забезпечення позову як накладено арешту на квартиру, що належить на праві приватної власності ПАТ КБ «ПриватБанк», та заборону ПАТ КБ «ПриватБанк» вчиняти дії, а саме: виселяти та знімати з реєстрації мешканців цієї квартири, вселяти інших осіб до вказаної квартири, укладати договори оренди, користування тощо з третіми особами.
Водночас, предметом позовних вимог у вказаній справі було витребування майна з чужого незаконного володіння з огляду на наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке в подальшому скасовано, тоді як у справі, яка переглядається у порядку касаційного провадження, правомірність вибуття квартири позивача ще не доведена.
 
У цілому, посилання заявника на безпідставну відмову у одночасному вжитті усіх заявлених заходів забезпечення позову ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права, зокрема статей 149, 150 ЦПК України, і зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
 
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що постанову Хмельницького апеляційного суду від 22 листопада 2021 року прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Хмельницького апеляційного суду від 22 листопада 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                              Ю. В. Черняк
 
                                                                                                                           І. А. Воробйова
 
                                                                                                                           Р. А. Лідовець