Справа № 462/4116/22                                Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І. 
Провадження № 33/811/1037/22                Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., при секретарі Гудимі Л.М., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника Замковенка Р.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 23 серпня 2022 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

                                               в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і застосовано до нього стягнення у виді штрафу, в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на 1 (один) рік.
Стягнуто з  ОСОБА_1  496 грн. 20 коп. судового збору в дохід держави.
Згідно з постановою судді, 30 липня 2022 року, близько 21 год. 00 хв. у м. Львові, на вул. Караджича, 29Б,   ОСОБА_1 керував автомобілем «Land Rover Sport», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, нечітка вимова. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, на місці зупинки або в медичному закладі – ОСОБА_1 , відмовився, в присутності двох свідків.
Не погоджуючись із рішенням судді суду першої інстанції, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 23 серпня 2022 року скасувати, а провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративне правопорушення. 
В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що при розгляді цієї справи суддею було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення. Зокрема, суб`єктом правопорушення може бути лише водій транспортного засобу. При цьому апелянт категорично заперечує факт керування 30 липня 2022 року будь-яким транспортним засобом, в тому числі й автомобілем «Land Rover Sport», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, а також заперечує причетність до будь-яких дорожньо-транспортних пригод у цей день. 
На думку апелянта, покликання в оскаржуваному судовому рішенні на матеріали відеофіксації з нагрудних камер працівників поліції, як на підтвердження факту керування ним автомобілем у стані алкогольного сп`яніння є безпідставним, оскільки таких відомостей ці матеріали не містять. Покликання на пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є безпідставними, оскільки вказані особи не давали жодних свідчень у судовому засіданні. 
Як зазначає ОСОБА_1 , здійснення суддею розгляду справи без його участі, не зважаючи на завчасно подане ним клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату через неможливість прибуття у судове засідання, є незаконним та протиправним. Наведеним було грубо порушено його право на захист. 
Апелянт вважає, що він не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому не може бути притягнений до адміністративної відповідальності. 
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 у судовому засіданні зазначив, що не керував автомобілем, за кермом була ОСОБА_5 , але це не було враховано ні працівниками поліції при складанні протоколу, ні суддею при прийнятті постанови. Вини в інкримінованому йому правопорушенні не визнав, просив апеляційну скаргу задовольнити.
Його захисник Замковенко Р.М. у судовому засіданні просив апеляційну скаргу задовольнити.
Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.
Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Разом з тим, ст. 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у випадку невиконання водієм вимог п. 2.5 ПДР полягає у відмові особи, яка здійснювала керування транспортним засобом та якій працівник поліції висловив вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, пройти такий огляд.
Відповідно до ст. 2, 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 9 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
З протоколу серії ДПР № 189609 від 30 липня 2022 року (а.с. 1) вбачається, що такими ознаками у ОСОБА_1 були: різкий запах алкоголю із порожнини рота, нестійка хода, нечітка вимова.
З огляду на наведені ознаки, у поліцейського виникли підстави вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, наслідком чого стала вимога поліцейського до ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння.
Наявним у матеріалах справи відеозаписом з камер спостереження патрульних підтверджується, що працівник поліції у присутності двох свідків пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі, однак останній від проходження такого огляду відмовився. Після чого поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 , що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 , який отримав посвідчення водія та знає Правила дорожнього руху, порушив вимоги п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При цьому покликання апелянта на відсутність доказів керування ним автомобілем марки «Land Rover Sport», номерний знак НОМЕР_1 , зокрема спростовуються поясненнями наданими в судовому засіданні свідком ОСОБА_2 , який вбрав участь у розгляді справи в режимі відеоконференції через систему «EASYCON», та який ствердив, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Land Rover Sport», номерний знак НОМЕР_1 30.07.2022 на вул. Караджича, 29 у м. Львові. Під час руху здійснив зіткнення із шгагбаумом, після чого вийшов з автомобіля, а на місце водія сіла жінка. ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки ледь стояв на ногах. Поліція приїхала швидко. Не заперечує, що полягав на тому, щоб автомобіль забрали на арешт майданчик, як це визначено законом. Вказав, що із ОСОБА_1 не був знайомий, бачив його вперше, будь-яких конфліктів з ним не було. Також ОСОБА_2 підтримав свої письмові пояснення, які наявні у матеріалах справи, та вказав, що зазначаючи про особу, яка керувала автомобілем та вказавши його «він», мав на увазі ОСОБА_1 .
Пояснення свідка ОСОБА_2 , надані в суді апеляційної інстанції, узгоджуються з фактичними обставинами події, поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та іншими доказами, що містяться в матеріалах справи, тому підстав вважати його пояснення неналежним доказом у справі у апеляційного суду відсутні.
Суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_5 дані нею у суді апеляційної інстанції про те, що саме вона керувала транспортним засобом 30.07.2022 на прохання ОСОБА_1 , і не дає їм віри, оскільки останні перебувають у хороших відносинах і є знайомі, і розцінює їх, як засіб ухилення відповідальності особи за вчинене.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, таким керувала інша особа, апеляційний суд розцінює, як форму захисту з метою уникнення від адміністративної відповідальності.
Аргументи апелянта про відсутність відеодоказів керування ним транспортним засобом до уваги не беруться, оскільки відеозапис є лише одним з доказів, передбачених ст. 251 КУпАП. При цьому відповідно до вимог ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється суддею (судом) на основі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.
Співставивши усі наявні у справі докази з фактично дослідженими у справі обставинами, та й зі змістом обставин, що ставляться у вину ОСОБА_1 згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що матеріалами провадження доведено наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, чим спростовуються доводи апеляційної скарги.
Ураховуючи викладені обставини, доводи апеляційної скарги особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 про те, що суддею першої інстанції не з`ясовано всі фактичні обставини справи, не досліджено та не надано належної оцінки доказам, є безпідставними.
Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви в об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, як зі сторони працівників поліції, так і свідків, апелянтом не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом порушено право ОСОБА_1 на захист, оскільки справу розглянуто без його участі, не може бути підставою для скасування постанови, оскільки порушене право на безпосередню участь у судовому засіданні відновлене шляхом подачі апеляційної скарги і забезпечення розгляду скарги апеляційним судом з його участю та участю його захисника.
Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.
Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 23 серпня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М. Урдюк