КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження                                                                  Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/9320/2022                                          
 
                                                          П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
          м. Київ                                                                                     Справа № 761/41266/19
 
22 вересня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Ратнікової В.М.
суддів                      - Кирилюк Г.М. 
                                - Левенця Б.Б.
при секретарі           - Шпильовій Я.І.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Василевської Карини Миколаївни на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 квітня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Макаренко І.О., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави,-
 
в с т а н о в и в:
 
У жовтні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті», товариство)звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.
В обґрунтування заявлених вимог зазначало, що 15 квітня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 50008196, за умовами якого товариство надало відповідачу кредит у розмірі 214 088,76 грн - еквівалент кредиту в доларах США - 26 297,60 долари США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90 % на рік, які відповідно до пункту 2.2. загальних умов кредитування є змінними, з кінцевим терміном повернення кредиту - 15 квітня 2018 року (пункт 1.4 загальних умов кредитування), для купівлі автомобіля марки «Volkswagen», модель «Beetle», 2013 року, кузов №   НОМЕР_1 , з об`ємом двигуна 1 390 куб.см.  А відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі  в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, яким передбачено щомісячну сплату чергових платежів, за винятком випадків, у яких загальними умовами кредитування передбачено інші строки повернення кредиту -  пункт 1.4.1., 1.4.2, 1.2. загальних умов.
У кредитному договорі сторони погодили, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначеному вище, відповідно до пункту 1.3. загальних умов кредитування.
Зобов`язання відповідача перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором забезпечено договором застави транспортного засобу від 15 квітня 2013 року № 50008196, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маринець О.С., згідно з умовами якого відповідач надав в заставу вказаний вище автомобіль марки «Volkswagen», модель «Beetle», що належить йому на праві власності.
Також між відповідачем та ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на період дії страхування з 19 квітня 2013 року по 18 квітня 2018 року, було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-13-00361 від 17 квітня 2013 року та на період дії страхування з 19 квітня 2014 року по 18 квітня 2018 року було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-РМ-14-00098 від 15 квітня 2014 року. На умовах пункту 10.4. загальних умов кредитного договору кредитор ТОВ «Порше Мобіліті» за рахунок додатково наданого кредиту позичальнику ОСОБА_1 у сплачувало страхові платежі на користь страхової компанії.
Надання додаткової суми кредиту за цільовим призначенням - сплата страхових платежів відповідно до договору страхування в сумі 7 323,88 доларів США, еквівалент в українських гривнях становить 99 604,77 грн., оформлено сторонами договором про внесення змін/додаткова угода № 1 до кредитного договору від 15 квітня 2014 року.  
ТОВ «Порше Мобіліті» зазначало, що у зв?язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору та порушення термінів повернення кредиту (основного та додаткового) позивачем було надіслано відповідачу письмову вимогу від 17 лютого 2015 року щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором № 50008196 від 15 квітня 2013 року, яка останнім залишилась без виконання. 
Станом на 24 вересня 2019 рокузаборгованість відповідача  ОСОБА_1 а перед ТОВ «Порше Мобіліті» становить загальний розмір 1 265 572,20 грн., що складається із простроченої заборгованості з оплати періодичних платежів за кредитом та за додатковим кредитом, з яких: 59 565,90 грн. - сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за кредитом, 8 515,28 грн. - 3% річних за час прострочення по сплаті чергових платежів за кредитом, 62 192,00 грн. - сума інфляційних втрат за час прострочення по сплаті чергових платежів за кредитом, 146 732,57 грн. - сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за додатковим кредитом, 12 872,56 грн. - 3% річних за час прострочення по сплаті чергових платежів за додатковим кредитом, 45 235,66 грн. - сума інфляційних втрат за час прострочення по сплаті чергових платежів за додатковим кредитом, а також заборгованості з дострокового повернення кредиту в сумі 872 111,27 грн., з яких: 471 138,20 грн. - сума заборгованості за кредитом, 63 739,19 грн. - сума 3% річних, 337 233,88 грн. - сума інфляційних втрат. У складі загальної суми заборгованості також міститься вимога щодо сплати штрафу на підставі пункту 8.2. кредитного договору у розмірі 20% суми кредиту, що становить 42 817,75 грн., штрафу на підставі пункту 8.3. кредитного договору у розмірі 6 854,13 грн., збитків на підставі пункту 8.5. кредитного договору у розмірі 8 675,09 грн.
З урахуванням наведеного, ТОВ «Порше Мобіліті» просило суд звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки «Volkswagen», модель «Beetle», 2013 року виробництва, кузов №       НОМЕР_1 з об`ємом двигуна 1 390 куб. см., що належить на праві власності ОСОБА_1 , у рахунок погашення заборгованості останнього перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором від 15 квітня 2013 року № 50008196, яка станом на 24 вересня 2019 року становить 1 265 572,20 грн, шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», встановивши його початкову вартість на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Також товариство просило суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу, попередня (орієнтовна) сума яких становить 15 000,00 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 18 983,59 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 квітня 2021 року позов товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» задоволено. 
Звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки «Volkswagen», модель Beetle, 2013 року виробництва, кузов №     НОМЕР_1 з об`ємом двигуна 1390 куб. см., що належить на праві власності ОСОБА_1 у рахунок погашення заборгованості останнього перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором від 15 квітня 2013 року № 50008196, що станом на 24 вересня 2019 року становила 1 265 572,20 грн., шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», встановивши його початкову вартість на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн та судовий збір у розмірі 18 983,59 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Василевська Карина Миколаївна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у позові ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням судом  першої інстанції  норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховані всі факти, що входять до предмета доказування у справі, та обставини, якими обґрунтовувались заперечення відповідача проти позову, з яких вбачається, що на час вирішення позову ТОВ «Порше Мобіліті» про звернення стягнення заборгованості  по кредиту на предмет застави існувало судове рішення від 18 вересня 2019 року (справа № 759/17465/18), що набрало законної сили, яким було відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Порше Мобіліті» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №50008196 від 15 квітня 2013 року,  а  відповідно до вимог  частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у справі № 759/17465/18 не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Поза увагою суду першої інстанції залишилась і та обставина, що предметом доказування у справі, яка переглядається, входить не лише розмір заборгованості, а й правильність обчислення суми заборгованості та її складових (основної суми, відсотків за користування кредитом) у відповідності до умов кредитних договорів, що підлягають дослідженню в судовому засіданні.
Під час судового розгляду справи відповідач не погоджувався з розрахованою сумою заборгованості та вважав, що розрахунки заборгованості здійснено позивачем неправильно, оскільки у них відсутні дати погашення відповідачем тіла кредиту та відсотків за його користування після виникнення заборгованості.
При цьому, наданий позивачем розрахунок заборгованості не містить залишок заборгованості на початок та кінець кожного періоду; суму грошових коштів, сплачених відповідачем в рахунок погашення заборгованості, та підстави їх зарахування. Один з розрахунків має назву: «Розрахунок суми кредиту, %, 3% річних за кредитним договором №50010465 від 04.09.2013», проте кредитний договір укладений між сторонами спору має номер 50008196 та дату від15.04.2013.
Вважає, що позивачем не надано ні належних розрахунків, ні жодного доказу, який би підтверджував факт наявності у відповідача  заборгованості, а тому вимоги позивача є необґрунтованими та не можуть бути задоволені.
Не враховано судом першої інстанції, що позивачем пропущено строк позовної давності стосовно частини заборгованості, відповідно, вимоги стосовно стягнення зазначеної в позові суми заборгованості не можуть бути задоволені.
Зазначає, що у кредитному договорі визначено строк кредитування - 60 місяців, тобто, кінцевою датою повернення кредиту є 15 квітня 2018 року. Також умовами кредитних договорів встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами (термін сплати заборгованості - згідно графіків платежів- п`ятнадцятого числа кожного місяця), та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, а тому право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.
Із розрахунку заборгованості вбачається, що перше прострочення сплати позичальником платежу за користування кредитними коштами відбулось 16 вересня 2014 року, а тому, відповідно до умов пункту 3.2.1. додаткової угоди, положеннями якого передбачено право кредитора дострокового повернення кредиту у разі порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу на строк щонайменш 1 календарний місяць, термін користування кредитом вважається таким, що настав з 16жовтня 2014 року.
Посилаючись на те, що строк виконання основного зобов`язання було змінено позивачем, як кредитором, на 16 жовтня 2014 року, то саме з цього моменту, на думку відповідача, у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак ТОВ «Порше Мобіліті» звернулось до суду із зазначеним позовом лише у жовтні 2018 року, тобто, зі спливом строку позовної давності.
Твердження позивача про те, що він дізнався про порушення свого права на звернення стягнення на предмет застави лише 26 червня 2018 року - дати набрання законної сили рішенням у справі №761/12539/15-ц, яким виконавчий напис  нотаріуса  про звернення стягнення заьборгованості на предмет застави визнано таким, шо не підлягає виконанню, вважає безпідставними, оскільки із наданих позивачем доказів, а саме: вимоги №50008196 від 17 лютого 2015 року про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, слідує, що ТОВ «Порше Мобіліті» реалізувала своє право на дострокове повернення кредиту ще на початку 2015 року. Більш того, такі вимоги надсилалися відповідачу і раніше в 2014 році, а тому, на думку відповідача, позивач дізнався про порушення свого права не 26 червня 2018 року, а набагато раніше.У зв`язку з вишевикладеним, відповідач просив застосувати до вимог позивача позовну давність та відмовити у задоволенні позову ТОВ «Порше Мобіліті з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом.
Щодо заявлених вимог позивача в частині стягнення збитків на підставі частини 2 статті 22 ЦК України у розмірі 8 675,09 грн., що понесені позивачем за договором про надання колекторських послуг від 01 серпня 2011 року, відповідно до якого ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» надало ТОВ «Порше Мобіліті» послуги щодозабезпечення звернення стягнення на предмет застави відповідно до вимог чинного законодавства України в позасудовому порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса на договорі застави, відкриття виконавчого провадження, вжиття заходів, спрямованих на представництво інтересів позивача у виконавчому провадженні з метою стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором, зазначає, що виконавчий напис було вчинено з порушенням норм чинного законодавства, що встановлено судовим рішенням у справі №761/12539/15-ц, а отже, незаконно. Таким чином відсутні підстави для стягнення суми збитків у розмірі 8 675,09 грн. з відповідача на користь ТОВ «Порше Мобіліті».
Вимогу позивача щодо нарахування інфляційних втрат відповідач вважає такою, шо суперечить умовам кредитного договору та нормам чинного законодавства, посилаючись на те, що в кредитному договорі вказується сума кредиту 214 088,76 грн з визначенням еквіваленту даної суми в доларах США - 26 297,60 дол. США та відповідно до пункту 1.3. загальних умов кредитуванняусі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США.
Отже, на думку відповідача, за умовами кредитування в суму кредиту та періодичних платежів вже закладено ризики знецінення національної грошової одиниці, рівень якої визначається індексом інфляції. Розмір періодичних платежів прив`язується до обмінного курсу валют, а відтак, в даному випадку не можна говорити про понесення позивачем інфляційних втрат, тому правові підстави для задоволення даної позовної вимоги позивача відсутні.
Щодо заявлених вимог позивача в частині стягнення штрафу на підставі пунктів 8.2., 8.3. кредитного договору відповідач зазначає, що ТОВ «Порше Мобіліті» звернулось до суду із зазначеним позовом зі спливом строку позовної давності  а тому,  відповідно до  вимог  статті 266 ЦК України, позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки накладення стягнення на заставлене майно), що є підставою для відмови у позові ТОВ «Порше Мобіліті» в цій частині вимог.
Крім того, зазначає, що судпершої інстанціїне дослідив належним чином подані докази позивача щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу, так як заява на надання юридичних послуг не містить детального опису наданих послуг та вартості кожної послуги окремо, а також кількості годин, витрачених на послуги, посилаючисть на постанову Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі № 823/2636/18.
Додатково представник відповідача звернула увагу на те, що відповідно до умов  кредитного договору, між ПрАТ «СК «Українська страхова група», як страховиком, та ОСОБА_1 , як страхувальником, було  укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів (крім залізничного) №28-0199-РМ2-14-00098 від 15 квітня 2014 року.
11 березня 2015 року ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», відповідно до умов договору страхування, було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 45 513,43 грн. ТОВ «Порше Мобіліті», проте дана сума не зазначена в розрахунках заборгованості, наданих позивачем.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 квітня 2021 року залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. 
Зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції надана належна оцінка доказам, що мають значення для справи, а висновки суду відповідають встановленим фактам, з яких вбачається, що позичальник ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору, а тому у нього утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню на користь кредитора, включаючи інфляційні втрати, збитки та штрафні санкції.
При цьому позивач дізнався про порушення свого права на звернення стягнення на предмет застави саме 26червня 2018 року (дата набрання законної сили судовим рішенням у справі №761/12539/15-ц, яким виконавчий напис визнано таким, що не підлякає виконанню, а тому, на думку позивача, саме з цієї дати починається перебіг позовної давності для звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави, який закінчується 27 червня 2021 року. З позовом в суд позивач звернувся у жовтні 2019 року, тобто, в межах строку позовної давності.
В частині доводів апеляційної скарги щодо витрат на правничу допомогу позивач зазаначає, що у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги, не потрібен, про що зазначено в  постанові Верховного Суду у справі № 640/18402/19 від 28 грудня 2020 року.
Таким чином, на думку позивача,відсутні будь-які правові підстави для скасування рішення судупершої інстанціїв частині стягнутих витрат правничу допомогу.
Також просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» витрати на правничу допомогу, понесені позивачем при апеляційному розгляді справи у розмірі 10 800,00 грн., надавши детальний опис робіт, виконаних за договором про наданння правничої допомоги.
Матеріалами справи підтверджується, що постановою Київського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Василевської Карини Миколаївни на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 квітня 2021 року залишено без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
Постановою Верховного Суду від 06 липня 2022 року за результатом розгляду касаційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Бабенко Яни Вікторівни скасовано постанову Київського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 69-75 том 3).
 У такому випадку справа розглядається колегією суддів апеляційного суду на загальних підставах за раніше поданою апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Василевської Карини Миколаївни на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 квітня 2021 року.
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представники відповідача ОСОБА_1 - адвокат Цесельська Інна Валентинівна та адвокат Кравець Ростислав Юрійович підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Представник позивача Чередніченко Максим Миколайович заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників спраи, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 15 квітня 2013 року між TOB «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 50008196, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 214 088,76 грн. (еквівалент суми кредиту в доларах США 26 297,60 дол. США), строком - 60 місяців, процентна ставка - 9,90% змінна відповідно до статті 2.3. загальних умов кредитування, цільове призначення - придбання автомобіля «Volkswagen», модель «Beetle», 2013 року виробництва, кузов №       НОМЕР_1 з об`ємом двигуна 1 390 куб. см., кінцевий термін погашення - не пізніше 15 квітня 2018 року, а відповідач зобов`язувався прийняти, належним чином використовувати і повернути відповідачеві кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту, а також інші платежі відповідно до умов кредитного договору (а.с. 19-28 том 1).
Підписуючи кредитний договір, позичальник   ОСОБА_3 підтвердив свою згоду на те, що договір між сторонами складають цей кредитний договір, загальні умови кредитування, графік погашення кредиту, а також додаткові угоди та інші документи, що можуть бути укладені або підписані сторонами щодо кредиту.
Відповідно до умов кредитування повернення кредиту, сплата процентів за користуваня кредитом здійснюється в терміни, встановлені графіком погашення кредиту. До 10 числа кожного місяця компанія надсилає позичальнику відповідні рахунки для сплати чергового платежу відповідно до графіка погашення кредиту. Черговий платіж підлягає сплаті у строк відповідно до графіка погашення кредиту - пункти 1.4.2., 1.4.3.,2.5. загальних умов кредитування. 
У кредитному договорі сторони погодили, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначеному вище, відповідно до пункту 1.3. загальних умов кредитування.
Відповідно до пункту 1.6. загальних умов кредитування виконання зобов`язання позичальника за цим кредитним договором забезпечується заставою майна відповідно до укладеного сторонами договору застави (та/або з третьою особою, яка надає заставу), а також усім майном позичальника, на яке може бути звернено стягнення за законодавством України. Сторони можуть домовитись про надання позичальником додаткових засобів забезпечення зобов`язання за кредитним договором, в тому числі застави іншого майна та поруки третіх осіб.
За змістом пункту 3.2. загальних умов кредитування сторони погоджуються, що компанія має право визнати термін повернення кредиту та додаткового кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання кредитного договору, у випадку, зокрема, порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіку погашення кредиту та/або сплати плати за користування кредитом на строк щонайменше 1 календарний місяць.
Позичальник зобов`язаний повернути компанії у повному обсязі суму кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума до повернення позичальником розраховується компанією і вказується у повідомленні компанії) протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником (для фізичних осіб) та протягом 5 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником (для фізичних осіб-підприємців та юридичних осіб). Якщо з будь-яких причин повідомлення не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення (пункт 3.3. кредитного договору).
Згідно з пунктом 6.3. загальних умов кредитування у разі неналежного виконання позичальником та/або поручителем зобов`язань за кредитним договором, компанія має право вживати необхідних, на його розсуд, заходів для забезпечення прав компанії TOB «Порше Мобіліті», у тому числі, але не виключно, направляти повідомлення, іншим чином контактувати з позичальником. Витрати компанії TOB «Порше Мобіліті»на такі дії підлягають відшкодуванню позичальником у повному обсязі.
У разі порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до Графіка погашення кредиту, позичальник сплачує компанії пеню у розмірі 10 % річних від суми заборгованості за кожний день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати процентів за фактичний строк користування кредитом та/або додатковим кредитом (пункт 8.1. Загальних умов кредитування).
Згідно з пунктом 8.2. загальних умов кредитування у разі порушення позичальником терміну повернення (кредиту та/або додаткового кредиту, визначеного у статті 3.3, за винятком умови порушення позичальником терміну оплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та або додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту, передбаченої в статті 3.2.1., позичальник сплачує компанії штраф у розмірі 20 % від суми кредиту.
Відповідно до пункту 8.3. загальних умов кредитування, за кожен випадок порушення відповідачем умов статей 5.1, 5.2, 5.3, 5.4, 8.2. договору позичальник сплачує кредитору штраф у розмірі: еквіваленту 15 Євро чи 20 доларів США за першу вимогу, еквівалент 20 Євро чи 25 доларів США за другу вимогу, еквівалент 25 Євро чи 30 доларів США за третю вимогу.
За змістом пункту 9.4. загальних умов кредитуваннябудь-які повідомлення та вимоги, передбачені загальними умовами кредитування, повинні бути направлені у письмовій формі рекомендованими поштовими відправленнями на адресу сторони, вказану в кредитному договорі (або іншу адресу, про яку сторона повідомить у письмовій формі); відправлене таким чином повідомлення вважатиметься отриманим стороною на 3-й робочий день з дня відправлення.
Відповідно до умов кредитування до обов`язків позичальника віднесено вчинення дій зі страхування майна - автомобіля, яким забезпечено виконання його зобов`язань за кредитним договором протягом усього строку дії кредитного договору в страховій компанії, яка авторизована компанією TOB «Порше Мобіліті» - 5.5. загальних умов кредитування. 
Як визначено у пункті 1.1. загальних умов кредитуваннякредитор також може надати позичальнику додатковий кредит на страхування у сумі, визначеній у кредитному договорі, на умовах визначених розділом 10 та іншими положеннями цих загальних умов кредитування.
Пунктами 10.3., 104., 10.5., 10.10.2. загальних умов кредитування передбачено, що сума додаткового кредиту дорівнює сумі страхових платежів, які має сплатити позичальник відповідно до договору страхування за весь час, що залишається до припинення кредитного договору; додатковий кредит надається компанією TOB «Порше Мобіліті» позичальнику шляхом перерахування компанією TOB «Порше Мобіліті» на користь страхової компанії грошових коштів за страхові премії відповідно до договору страхування, що підлгяає сплаті компанією TOB «Порше Мобіліті» рівними місячними платежами, а позичальник доручає компанії TOB «Порше Мобіліті» перераховувати страхові премії на користь страхової компанії; кожна дата списання коштів з рахунку компанії TOB «Порше Мобіліті» на користь сттрахової компанії є датою надання чергового траншу додаткового кредиту.
Згідно з пунктом 10.10.3. загальних умов кредитуванняповернення додаткового кредиту здійснюється в строки, встановлені графіком погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими загальними умовами кредитування передбачено інші строки повернення кредиту (стаття 3 загальних умов кредитування).
У разі настання страхового випадку з майном, переданим у забезпечення зобов?язань позичальника, страхове відшкодування має бути сплачено виключно компанії TOB «Порше Мобіліті» або за попередньою письмовою згодою компанії TOB «Порше Мобіліті», уповноваженим постачальникам послуг (авторизованим сервісним центрам).
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено договір застави транспортного засобу від 27 квітня 2013 року № 50008196, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маринець О.C., зареєстрований у реєстрі за № 853 (передбачено пунктом 1.6. загальних умов кредитування). За домовленістю сторін заставна вартість предмета застави становить 267 610,95 грн (а.с. 40 - 45том1).
Як передбачено пунктом 1.3. договору застави - заставою за цим договором забезпечуються вимоги заставодержателя за кредитним договором № 50008196 від 15 квітня 2013 року, укладеним між сторонами.
Згідно з пунктом 5.4. договору застави звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса.
15 квітня 2014 року між сторонами кредитного договору укладено договір про внесення змін/додаткова угода № 1 до кредитного договору № 50008196 від 15 квітня 2013 року (а.с. 32-39 том 1).
Відповідно до умов цієї додаткової угоди компанія TOB «Порше Мобіліті» надала позичальнику ОСОБА_1 додаткову суми кредиту у сумі еквівалентну 7 323,88 доларів США за цільовим призначенням - сплата страхових платежів відповідно до договору страхування, укладеного позичальником з Українська страхова група, ПАТ СК на виконання умов кредитного договору, а позичальник ОСОБА_1 зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути компанії TOB «Порше Мобіліті» суму додаткового кредиту у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту та інші платежі відповідно до умов кредитного договору, всіх додатків, що є його невід?ємними частинами, та цією додаткової угоди. Сторони встановили, що на дату укладення цієї додаткової угоди еквівалент суми додаткового кредиту у іноземній валюті, принятній для сторін, дорювнює 99 604,77 грн. (а.с. 53-59 том 1).
Відповідно до підпункту 3.2.1. договору про внесення змін/додаткової угоди від 15 квітня 2014 року № 1 до кредитного договору від 15 квітня 2013 року № 50008196 сторони погодили, що компанія має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання кредитного договору у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіку погашення кредиту та/або сплати за користування кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць. Пункти 3.2.2.-3.2.5. залишаються чинними та без змін.
Пунктом 1.11. додаткової угоди сторони визначили, що зобов`язання позичальника за додатковою угодою є незабезпеченим. Умови договору застави, укладеного сторонами, та умови договору поруки, передбачені загальними умовами кредитування, не застосовуються до зобов`язання з повернення суми додаткового кредиту.
Із наданих учасниками справи та досліджених судом доказів вбачається, що під час дії договору мало місце прострочення сплати позичальником чергових платежів по кредиту в рамках укладеного договору, у зв?язку з цим 17 лютого 2015 року за вих. № 50008196 банк на адресу позичальника направив вимогу про дострокове повернення кредиту, яка залишилась останнім без виконання (а.с. 65-66, 67 том 1).
08 квітня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маринець О.С. вчинено виконавчий напис щодо стягнення з ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 543 333,32 грн. шляхом звернення стягнення на предмет застави, який був чинним до прийняття Верховним Судом постанови від 26 червня 2018 року у справі № 761/12539/15-ц, провадження № 61-6688св18, про скасування рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 квітня 2016 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 19 липня 2016 року та задоволення позову ОСОБА_1 і визнання виконавчого напису нотаріуса від 08 квітня 2015 року таким, що не підлягає виконанню (а.с. 162, 165-170 том 1).  
За пред`явленим 16 жовтня 2019 року позовом ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави станом на 24 вересня 2019 року сума заборгованості за кредитним договором становить 1 265 572,20 грн.
У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_1 просив суд застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову ТОВ «Порше Мобіліті» з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом (а.с. 227-234 том 1).
Задовольняючи позов ТОВ «Порше Мобіліті» та погоджуючись з наданим позивачем розрахунком заборгованості, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що позичальник ОСОБА_1 належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором у зв`язку з чим станом на 24 вересня 2019 року виникла заборгованість на загальну суму 1 265 572,20 грн., яка підлягає стягненню у повному розмірі з відповідача ОСОБА_1 .
При цьому, суд дійшов висновку, що позивач вправі вимагати погашення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 1 265 572,20 грн. шляхом звернення стягнення на предмет застави відповідно до умов договору застави.
Щодо поданої відповідачем заяви про застосування позовної давності у спірних правовідносинах, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позоврм, оскільки перебіг позовної давності почався з моменту, коли ТОВ «Порше Мобіліті» дізналось про порушення свого права на звернення стягнення на предмет застави, а саме-  з моменту прийняття Верховним Судом постанови від 26 червня 2018 року у справі № 761/15539/15-ц, провадження № 61-6688св18 про визнання виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави таким, що не підлягає виконанню.
Колегія суддів не можев повній мірі  погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
 Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає з наступних підстав.
Відповідно до положень статей 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
За змістом статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно зі статтею 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Згідно зі статтею 19 Закону України «Про заставу», що кореспондується із положенням статті 589 ЦК України, за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом або договором, - неустойку), необхідні витрати та утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.
Статтею 20 Закону України «Про заставу» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання заставодержатель набуває право звернення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.
Статтями 525, 526, 530 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтями 572, 589, 590 ЦК України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). У разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Якщо предмет застави відповідно до закону чи договору повинен знаходитись у заставодержателя, право застави виникає в момент передачі йому предмета застави. Якщо таку передачу було здійснено до укладення договору, - то з моменту його укладення.
Згідно зі статтею 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.
Статтею 20 Закону України «Про заставу» встановлено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.
Фактичні обставини справи на підставі поданих та досліджених судом доказів вказують на те, що ТОВ «Порше Мобіліті» виконав свої зобов?язання за договором кредиту, надавши позичальнику         ОСОБА_4 у кредитні кошти в повному обсязі, які прийняті позичальником від ТОВ «Порше Мобіліті» й використані за призначенням.
Обставини укладення кредитного договору № 50008196 від 15 квітня 2013 року на умовах, визначених у ньому, із змінами до нього на підставі додаткової угоди № 1 від 15 квітня 2014 року, отримання суми позики, у тому числі за додатковим кредитом для сплати страхових платежів, та часткового виконання основного зобов`язання визнані відповідачем   ОСОБА_5 під час судового розгляду справи.
Розрахунок заборгованості за договором свідчить про те, що під час дії договору мало місце прострочення сплати позичальником чергових платежів по кредиту (основному та додатковому) та процентів за користування кредитом в рамках укладеного кредитного договору № 50008196 від 15 квітня 2013 року та додаткової угоди № 1 від 15 квітня 2014 року до нього (а.с. 15-18 том 1).
Безспірно встановлено, що перше прострочення зі сплати за кредитним договором відповідач допустив з 16 вересня 2014 року. 
Вказані обставини підтверджуються розрахунком кредитної заборгованості, а також постановою Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 759/17465/18 за позовом ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, яка залишена без змін Верховним Судом постановою від 07 червня 2022 року, провадження 61-18810 св 21.
Долучені позивачем до матеріалів справи письмові докази свідчать про те, що у зв`язку з невиконання позичальником       ОСОБА_5 зобов`язання в обумовлений сторонами строк, кредитор ТОВ «Порше Мобіліті», реалізуючи свої права, що випливають із положень частини другої статті 1050 ЦК України та пункту 3.2. загальних умов кредитування, визнав строк повного виконання зобов`язання таким, що настав, направивши позичальнику 17 лютого 2015 року досудову вимогу № 50008196, в якій просив здійснити повне погашення кредиту. Таке виконання на узгоджених сторонами умовах (пункт 3.3. договору) повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання відповідної вимоги (а.с. 65-66 том 1).
Вказана досудова вимога вручена відповідачу ОСОБА_1 рекомендованим листом 20 лютого 2015 року, яка останнім залишена без виконання (а.с. 67 том 1).
З огляду на пред`явлену вимогу № 50008196 від 17 лютого 2015 року про дострокове стягнення кредиту слід дійти висновку, що кредитор такими діями на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання та додаткових угод до нього щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. 
Відповідно строк дії кредитного договору № 50008196 від 15 квітня 2013 року та   додаткової угоди № 1 від 15 квітня 2014 року до нього змінився з тридцять першого дня з моменту отримання позичальником ОСОБА_1 цієї вимоги про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі 21 березня 2015 року.
08 квітня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маринець О.С. було вчинено виконавчий напис щодо стягнення з ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 543 333,32 грн. шляхом звернення стягнення на предмет застави, який був чинним до прийняття Верховним Судом постанови від 26 червня 2018 року у справі № 761/12539/15-ц, провадження № 61-6688св18 про скасування рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 квітня 2016 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 19 липня 2016 року та задоволення позову ОСОБА_1  про визнання виконавчого напису нотаріуса від 08 квітня 2015 року таким, що не підлягає виконанню (а.с. 162, 165-170 том 1).  
У справі, яка переглядається, позивачем обрано певний спосіб захисту цивільних прав, а саме: застосування судового способу звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься у договорі застави транспортного засобу № 50008196 від 27 квітня 2013 року (пункт 5.4.).
За пред`явленим 16 жовтня 2019 року позовом ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави станом на 24 вересня 2019 року сума заборгованості за кредитним договором становить 1 265 572,20 грн., з яких: 59 565,90 грн.- сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за кредитом за період з 16 вересня 2014 року по 16 лютого 2015 року, 8 515,28 грн.- 3% річних за час прострочення по сплаті чергових платежів за кредитом за період з 16 вересня 2014 року по 24 вересня 2019 року, 62 192,00 грн. - сума інфляційних втрат за час прострочення по сплаті чергових платежів за кредитом за період з 16 вересня 2014 року по 24 вересня 2019 року; 146 732,57 грн. - сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за додатковим кредитом за період з 06 березня 2015 року по 14 квітня 2018 року, 12 872,56 грн. - 3% річних за час прострочення по сплаті чергових платежів за додатковим кредитом за період з 16 березня 2015 року по 24 вересня 2019 року, 45 235,66 грн. - сума інфляційних втрат за час прострочення по сплаті чергових платежів за додатковим кредитом за період з 16 березня 2015 року по 24 вересня 2019 року, а також заборгованості з дострокового повернення кредиту в сумі 872 111,27 грн., з яких: 471 138,20 грн. - сума заборгованості за кредитом (залишок боргу за кредитом), 63 739,19 грн.- сума 3% річних за період з 23 березня 2015 року по 24 вересня 2019 року, 337 233,88 грн.- сума інфляційних втрат за період з 23 березня 2015 року по 24 вересня 2019 року. У складі загальної суми заборгованості також міститься вимога щодо стягнення штрафу на підставі пункту 8.2. кредитного договору у розмірі 20% суми кредиту, що становить 42 817,75 грн., штрафу на підставі пункту 8.3. кредитного договору у розмірі 6 854,13 грн., збитків на підставі пункту 8.5. кредитного договору у розмірі 8 675,09 грн. (а.с. 15-18 том 1).
Із наданих позивачем рахунків-фактур від 01 жовтня 2014 року № 00214861, від 03 листопада 2014 року № 00220892, від  03 грудня 2014 року № 00228353, від 12 січня 2015 року № 00234623, від 02 лютого 2015 року № 00241529 слідує, що до складу простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за період з 16 вересня 2014 року по 16 лютого 2015 року в сумі 59 565,90 грн. включені як прострочені платежі з погашення суми кредиту та процентів за користування кредитом, так і прострочені платежі з погашення суми додаткового кредиту та процентів за користування додатковим кредитом. Із загальної суми прострочених платежів за період з 16 вересня 2014 року по 16 лютого 2015 року в сумі 59 565,90 грн. розмір прострочених платежів з погашення суми додаткового кредиту та процентів за користування додатковим кредитом за цей період становить - 12 403,70 грн. (а.с. 60-64 том 1).
Разом з тим, як вбачається із погоджених сторонами умов договору застави транспортного засобу № 50008196 від 27 квітня 2013 року ( пункт 1.3.) - заставою за цим договором забезпечуються вимоги заставодержателя за кредитним договором № 50008196 від 15 квітня 2013 року, укладеним між сторонами, за яким заставодержатель ТОВ «Порше Мобіліті» видав заставодавцю ОСОБА_1 кредит в сумі 214 088,76 грн. (еквівалент суми кредиту в доларах США 26 297,60 дол. США).
Вказані умови договору застави узгоджуються із пунктом 1.11. додаткової угоди № 1 від 15 квітня 2014 року, де сторони визначили, що зобов`язання позичальника за додатковою угодою, за якою компанія TOB «Порше Мобіліті» надала позичальнику  ОСОБА_1 у додаткову суми кредиту у сумі еквівалентну 7 323,88 долари США (еквівалент суми кредиту у гривні 99 604,77 грн.) за цільовим призначенням - сплата страхових платежів, є незабезпеченим. Умови договору застави, укладеного сторонами, та умови договору поруки, передбачені загальними умовами кредитування, не застосовуються до зобов`язання з повернення суми додаткового кредиту.
Виходячи з правового аналіз змісту правовідносин сторін за договором застави, що випливають із права кредитора(заставодержателя) у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання одержати задоволення за рахунок заставленого майна саме за зобов`язанням, забезпеченим заставою, слід дійти висновку, що включені кредитором (заставодержателем) до складу боргу складової вимоги заборгованості за додатковим кредитом в сумі 231 965,74 грн., з яких: 12 403,70 грн.- сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за додатковим кредитом за період з 16 вересня 2014 року по 16 лютого 2015 року, 1 772,88 грн.- 3% річних за час прострочення по сплаті чергових платежів за додатковим кредитом за період з 16 вересня 2014 року по 24 вересня 2019 року, 12 948,37 грн. - сума інфляційних втрат за час прострочення по сплаті чергових платежів за додатковим кредитом за період з 16 вересня 2014 року по 24 вересня 2019 року; 146 732,57 грн. - сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за додатковим кредитом за період з 06 березня 2015 року по 14 квітня 2018 року, 12 872,56 грн. - 3% річних за час прострочення по сплаті чергових платежів за додатковим кредитом за період з 16 березня 2015 року по 24 вересня 2019 року, 45 235,66 грн. - сума інфляційних втрат за час прострочення по сплаті чергових платежів за додатковим кредитом за період з 16 березня 2015 року по 24 вересня 2019 року, не узгоджуються з умовами договору застави та нормами матеріального права, а відтак не дають підстав для висновку про  захист порушеного право кредитора (заставодержателя) в цій частині складової заборгованості за рахунок заставленого майна.
Вказані вимоги не входять до предмета доказування у цій справі, що виключає можливість суду досліджувати та встановлювати обставини порушення позичальником ОСОБА_1 зобов`язання з повернення додаткового кредиту та їх юридичної оцінки.
Таким чином, вимога позивача в частині складової заборгованості за додатковим кредитом в сумі 231 965,74 грн., виконання якої не забезпечене договором застави транспортного засобу № 50008196 від 27 квітня 2013 року, є безпідставною та задоволенню не підлягає.
Надаючи оцінку доказам, що наявні в матеріалах справи, перевіряючи розмір, складові та період заборгованості, суд першої інстанції на зазначені положення закону та умови договору застави уваги не звернув та, задовольняючи вимогу позивача у повному обсязі, не врахував, що у кредитора (заставодержателя) відсутні правові підстави задоволення за рахунок заставленого майна вимог за додатковим кредитом.
Перевіряючи розрахунок заборгованості в частині складової вимоги боргу щодо простроченої заборгованості з оплати періодичних платежів за основним кредитом, що виникла за період з 16 вересня 2014 року по 16 лютого 2015 року у розмірі 47 162,20 грн. (59 565,90 грн. - 12 403,70 грн. (суми простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за додатковим кредитом за цей період), з нарахованими позивачем на прострочену суму інфляційних втрат за час прострочення за період з 16 вересня 2014 року по 24 вересня 2019 року у розмірі 49 243,63 грн., а також 3% річних за період з 16 вересня 2014 року по 24 вересня 2019 року у розмірі 6 742,40 грн., колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.
Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням  умов,  визначених  змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як "строк договору", так і "строк (термін) виконання зобов`язання" (статті 530, 631 ЦК України). 
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). 
Відповідно до умов кредитного договору від 15 квітня 2013 року сторони встановили як строк дії договору - до моменту  виконання  сторонами  в  повному  обсязі  взятих  на  себе  зобов`язань, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 15 квітня 2018 року.
Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.
Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.
Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 цього Кодексу).
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України.
При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
У справі, яка переглядається, судом установлено, що згідно з пунктами 1.4.2., 1.4.3. укладеного між сторонами кредитного договору повернення позичальником кредиту здійснюється щомісячно не пізніше 15-го числа місяця, наступного за звітним відповідно до графіка погашення заборгованості за кредитом (додаток), який є невід`ємною частиною цього договору (а.с. 29-31 том 1).
Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником (позичальником) строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається  з моменту порушення строку його погашення.
Правовий аналіз норм статей 261, 530, 631 ЦК України вказує на те, що у разі порушення позичальником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, кредитор відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України протягом всього часу - до закінчення строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що залишилася, разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені щомісячні платежі, прострочення яких мало місце під час дії договору. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів. 
Із розрахунку заборгованості вбачається, що до зміни кредитором строку виконання зобов`язання у повному обсязі, який настав 21 березня 2015 року, відповідачем ОСОБА_1 на виконання умов кредитного договору сплачено та кредитором TOB «Порше Мобіліті» зараховано на погашення основного та додаткового кредиту 105 162,21 грн.
Перше прострочення зі сплати щомісячного платежу за кредитом та процентів за користування кредитом допущено відповідачем  16 вересня 2014 року. 
Наступні щомісячні платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на підставі рахунків-фактур кредитора від 01 жовтня 2014 року № 00214861, від 03 листопада 2014 року № 00220892, від  03 грудня 2014 року № 00228353, від 12 січня 2015 року № 00234623, від 02 лютого 2015 року № 00241529, також не сплачені позичальником до 15-го числа включно кожного календарного місяця.
Загальний розмір простроченої заборгованості з оплати періодичних платежів за основним кредитомта процентів за користування кредитом за період з 16 вересня 2014 року по 16 лютого 2015 року складає суму 47 162,20 грн.
Таким чином, кредитор з часу несплати позичальником кожного з платежів до 15-го числа календарного місяця мав право з 16-го числа кожного календарного місяця, в якому виникла заборгованість зі сплати щомісячного платежу, й протягом трьох років звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права, однак з позовом про звернення стягнення на предмет застави у рахунок погашення боргу за кредитним договором, до складу якої входить прострочена заборгованість за основним зобов`язанням за період з 16 вересня 2014 року по 16 лютого 2015 року, позивач звернувся лише 16 жовтня 2019 року, тобто, зі спливом позовної давності в цій частині складової вимоги заборгованості.
Пред`явлення у листопаді 2018 року позову кредитором TOB «Порше Мобіліті» до  позичальника  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа № 759/17465/18) не перериває позовну давність в частині простроченої заборгованості з оплати періодичних платежів за основним кредитом та процентів за користування кредитом, оскільки позовна давність від останнього несплаченого платежу у періоді з 16 вересня 2014 рокупо 16 лютого 2015 року спливла ще до подання до суду позову у листопаді 2018 року, а саме - 16 лютого 2018 року.
Вжитий кредитором засіб позасудового захисту свого порушеного права, а саме: звернення стягнення на предмет застави за виконавчим написом нотаріуса від 08 квітня 2015 року, до визначених статтями 263, 264 ЦК України підстав зупинення чи/або переривання позовної давності не належить, а відтак не перериває позовну давність в частині простроченої заборгованості з оплати періодичних платежів за основним кредитомта процентів за користування кредитом у періоді з 16 вересня 2014 року по 16 лютого 2015 року.
 Установивши при розгляді справи, що позивач в частині простроченої заборгованості з оплати періодичних платежів за основним кредитом та процентів за користування кредитом за період з 16 вересня 2014 року по 16 лютого 2015 року на загальну суму 47 162,20 грн.звернувся до суду з позовом за захистом свого порушеного права зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у спорі, колегія суддів апеляційного суду приходить висновку про відмову TOB «Порше Мобіліті» у включенні заборгованості за кредитом, яка виникла у відповідача  за період з 16 вересня 2014 року по 16 лютого 2015 року на загальну суму 47 162,20 грн. до загальної суми заборгованості   відповідача з підстав спливу позовної давності.  
Оскільки позовна давність до основної вимоги в частині простроченої заборгованості за період з 16 вересня 2014 року по 16 лютого 2015 року на загальну суму 47 162,20 грн.спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача трьох процентів річних у розмірі 6 742,40 грн., нарахованих на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена.
Також  покладення на відповідача відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за період з 16 вересня 2014 року по 16 лютого 2015 року у розмірі 49 243,63 грн. за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в іноземній валюті, є безпідставним, оскільки норми частини 2 статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні.
Водночас, сплив позовної давності в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів не свідчить про сплив позовної давності в іншій частині, яка стосується відповідальності позичальника за невиконання зобов`язання після зміни кредитором строку виконання зобов`язання (21 березня 2015 року), оскільки за вимогою пункту 3.2. загальних умов кредитування, на підставі досудової вимоги кредитора № 50008196 від 17 лютого 2015 року, позичальник зобов`язаний був повернути кредит у повному обсязі достроково, й усі наступні щомісячні платежі за графіком не підлягали виконанню.
Отже, пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання та початок перебігу позовної давності, а відтак кредитор ТОВ «Порше Мобіліті»мав право з 22 березня 2015 року й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права. З позовом про звернення стягнення на предмет застави кредитор ТОВ «Порше Мобіліті» звернувся 16 жовтня 2019 року.
Разом з тим, як встановлено колегією суддів та вбачається з матеріалів справи, що ТОВ «Порше Мобіліті» про неможливість реалізації свого права (тобто порушення права) на звернення стягнення на предмет застави та пов`язану із цим неможливість погасити існуючу заборгованість за кредитним договором за рахунок реалізації предмета застави дізналось 26 червня 2018 року - з моменту, коли Верховний Суд прийняв постанову у справі № 761/12539/15-ц, у якій брали участь ті самі особи, про визнання виконавчого напису від 08 квітня 2015 року таким, що не підлягає виконанню. До часу визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, право кредитора ТОВ «Порше Мобіліті» порушено не було, а було захищено чинним у вказаний період виконавчим написом нотаріуса, яким  було звернено  стягнення заборгованості відповідача за цим же кредитом на цей же предмет застави.
Отже, для позивача у справі, яка переглядається, перебіг позовної давності в частині вимог, що стосуються відповідальності позичальника за невиконання зобов`язання після зміни кредитором строку виконання зобов`язання (21 березня 2015 року), почався саме з дати, коли рішенням суду касаційної інстанції, що набрало законної сили, виконавчий напис нотаріуса  від 08 квітня 2015 року був визнаний таким, що не підлягає виконанню.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним Верховним Судом у постанові від 25 березня 2019 року у справі № 161/19329/13-ц (провадження № 61-39634св18), підстав відступу від якого не знайшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 357/5125/16-ц (провадження № 61-15142сво18), у постановах Верховного Суду: від 10 грудня 2018 року у справі № 372/2017/13-ц (провадження № 61-18815св18) (підстава відкриття касаційного провадження), від 18 грудня 2019 року у справі № 450/18/15-ц (провадження № 61-17556св18).
Встановлені обставини спростовують доводи відповідача про сплив позовної давності в частині вимог позивача про стягнення залишку боргу за тілом кредиту(основним).
За проведеними позивачем розрахунками  станом на 16 лютого 2015 року залишок боргу за тілом кредиту (основним) складає розмір 18 120,70 доларів США, еквівалент залишку у гривні за вимогами позивача становить 471 138,20 грн. (а.с. 15-18 том 1).
Заборгованість в частині залишку кредиту (основного) у розмірі  471 138,20 грн., що обліковується за позичальником        ОСОБА_5 , підтверджується зібраними та дослідженими доказами у справі. Доказів погашення заборгованості за цією складовою відповідачем не надано та матеріали справи не містять.
За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що вимога позивача в частині залишку  у відповідача боргу за тілом кредиту(основним) у розмірі 471 138,20 грн. є доведеною та побгрунтованою.
Перевіряючи вимоги позивача щодо стягнення з відповідача компенсації за користування утримуваними ним грошовими коштами в частині залишку кредиту(основного), належних до сплати кредиторові у порядку частини 2 статті 625 ЦК України, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.
Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статті 625 ЦК України нараховані на суму боргу 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності (спеціальним видом цивільно-правової відповідальності) боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, законодавець визначає обов`язок боржника на вимогу кредитора сплатити суму боргу та три проценти річних за увесь час прострочення, тобто з моменту порушення грошового зобов`язання до момент його усунення.
До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК).
Отже, стягнення трьох проценти річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.
Із розрахунку заборгованості вбачається, що позовна вимога ТОВ «Порше Мобіліті» щодо стягнення трьох процентів річних, нарахованих відповідно до статті 625 ЦПК України на суму залишку боргу 471 138,20 грн., заявлена за період з 23 березня 2015 року по 24 вересня 2019 року, з якого період з 23 березня 2015 року по 15 жовтня 2016 року виходить за межі строку позовної давності, оскільки позов до суду позивачем подано 16 жовтня 2019 року.
Враховуючи, що відповідачем заявлено про застосування позовної давності у спорі, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що три проценти річних підлягають стягненню  з відповідача на користь позивача у межах трирічного строку позовної давності, тобто за період з 16 жовтня 2016 року по 24 вересня 2019 року, що складає суму 41 581,09 грн. (471 138,20 грн.х 3%:365х1074).
Щодо права кредитора вимагати сплату інфляційних втрат у розмірі 337 233,88 грн., нарахованих відповідно до статті 625 ЦПК України на суму залишку боргу 471 138,20 грн., колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.
За змістом частини 2 статті 625 ЦПК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена правило ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку не застосовується.
У разі порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.
Такі висновки зроблені Верховним Судом України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19), Верховним Судом у постановах від 23 грудня 2020 року у справі № 185/4966/16-ц (провадження № 61-2700св20) та від 26 травня 2022 року у справі № 205/6432/16-ц (провадження № 61-4485св21).
У справі, яка переглядається, предметом кредитного договору є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті - доларах США.
Правовий аналіз частини статті 625 ЦПК України та встановлені обставини справи у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок про те, що у випадку, коли зобов`язання визначене в еквіваленті до іноземної валюти, індекс інфляції не поширюється.
Таким чином, вимога позивача в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 337 233,88 грн., нарахованих відповідно до статті 625 ЦПК України на суму залишку боргу, є безпідставною та задоволенню не підлягає.
Перевіряючи вимоги позивача в частині стягнення з відповідача штрафу на підставі пункту 8.2. кредитного договору у розмірі 20% суми кредиту, що становить 42 817,75 грн., штрафу на підставі пункту 8.3. кредитного договору у розмірі 6 854,13 грн, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України).
Згідно з пунктом 8.2. загальних умов кредитування у разі порушення позичальником терміну повернення (кредиту та/або додаткового кредиту, визначеного у статті 3.3, за винятком умови порушення позичальником терміну оплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та або додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту, передбаченої в статті 3.2.1., позичальник сплачує компанії штраф у розмірі 20 % від суми кредиту.
Пунктом 3.3. загальних умов кредитуваннясторони визначили порядок дострокового повернення позичальником у повному обсязі суми кредиту.
Таким чином, штрафвідповідно до пункту 8.2. загальних умов кредитування  застосовується у випадку неповернення позичальником кредиту протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання останнім повідомлення про таку вимогу.
Встановлені фактичні обставини справи свідчать про те, що відповідачем (позичальником за договором) порушено вимоги пункту 3.3. загальних умов кредитування щодо повернення позивачу (кредитору за договором) у повному обсязі, зокрема суми основного кредиту, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання відповідної вимоги, що є підставою для притягнення відповідача (позичальника за договором), який порушив зобов`язання, до самостійної майнової відповідальності за пунктом 8.2. загальних умов кредитуванняу вигляді штрафу у розмірі 20 % від суми кредиту, що становить розмір 42 817,75 грн.
Однак, колегія суддів апеляційного суду не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача штрафу на підставі пункту 8.3. загальних умов кредитування у розмірі 6 854,13 грн., оскільки нарахування такої штрафної санкції здійснено кредитором за порушення пункту 8.2. загальних умов кредитування, яким встановлена відповідальність позичальника у виді штрафу у розмірі 20 % від суми кредиту за порушення строків виконання грошового зобов`язання.
Отже, стягнення штрафу за пунктами 8.2., 8.3. загальних умов кредитування є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Відсутні правові підстави для задоволення позову ТОВ «Порше Мобіліті» і в частині складової заборгованості з відшкодування матеріальних збитків у розмірі 8 675,09 грн, пов`язаних з оплатою послуг на підставі договору про надання колекторських послуг від 01 серпня 2011 року, відповідно до якого  ТОВ «Агенція  комплексного захисту бізнесу «Дельта М» надало ТОВ «Порше Мобілі» послуги щодо забезпечення звернення стягнення на предмет застави у позасудовому порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, відкриття виконавчого провадження, вжиття заходів, спрямованих на представництво інтересів позивача у виконавчому провадженні, з метою стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором, з огляду на таке.  
Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.
Поняття збитків визначено статтею 22 ЦК України.
Згідно з частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Пунктами першим та другим статті 22 ЦК України визначено, що збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Таким чином, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення особою свого порушеного права.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
У справі, яка переглядається, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що вказані ТОВ «Порше Мобіліті» витрати не відповідають ознакам збитків, що визначені частиною другою статті 22 ЦК України, та не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
При цьому, позивачем не доведено, що вказані витрати були необхідними для відновлення свого порушеного права та перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням умов кредитного договору.
Отже, доводи відовідача, наведені в апеляційній скарзі, знайшли своє часткове підтвердження.
Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення учасників справи, іншим фактичним даним, які випливають із встановлених обставин, а тому висновок суду першої інстанції про задоволення позову ТОВ «Порше Мобіліті» у повному обсязі без оцінки вказаних обставин у сукупності не може вважатись обґрунтованим і таким, що відповідає положенням статей 76, 81, 89 ЦПК України.
Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, та прийняття нового судового рішення по суті заявлених вимог ТОВ «Порше Мобіліті», які з установлених колегією суддів апеляційного суду обставин справи та наведених мотивів в редакції даної постанови підлягають частковому задоволенню.
Отже, в межах заявлених позивачем вимог за рахунок заставленого майна підлягають задоволенню вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» в частині залишку кредиту (основного)у розмірі471 138,20 грн., трьох процентів річних, нарахованих відповідно до статті 625 ЦПК України на суму залишку боргу 471 138,20 грн., за період з 16 жовтня 2016 року по 24 вересня 2019 року у розмір 41 581,09 грн., а також штрафу у розмірі 20 % від суми кредитуу розмір 42 817,75 грн., а всього - 555 537,04 грн. В іншій частині складових вимог заборгованості слід відмовити.
Враховуючи зазначене, колегія судлів приходить до висновку про  те, що апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Василевської Карини Миколаївни  слід задовольнити частково.Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволенння позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»  та звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки «Volkswagen», модель Beetle, 2013 року виробництва, кузов №     НОМЕР_1 з об`ємом двигуна 1390 куб. см., що належить на праві власності ОСОБА_1 у рахунок погашення заборгованості останнього перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором від 15 квітня 2013 року № 50008196, що станом на 24 вересня 2019 року становила 555 537,04 грн., шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», встановивши його початкову вартість на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Відповідно до положень статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України  судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України.
Позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено частково (43,89%), а тому понесені позивачем та документально підтвердженні судові витрати, що складються з судового збору за подання позовної заяви у розмірі 18 983,59 грн., витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 10 800,00 грн. у пропорційному розмірі до задоволених вимог, що складає розмір 13 072,02 грн. слід покласти на відповідача ОСОБА_1 .
Досліджуючи надані позивачем письмові докази на підтвердження витрат, пов`язаних з правничою допомогою, у суді першої інстанції, та у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що на підтвердження надання послуг з правничої допомоги позивач надав договір від 10 квітня 2018 року про надання юридичних послуг, що підписаний між ТОВ «Порше Мобіліті» та Адвокатським об`єднанням  «КПД Консалтинг», а також зазначив про орієнтовний (попередній) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 15 000,00 грн., в суді касаційної інстанції - становить суму  10 800,00 грн. ( а.с.173-176 том 1,61-68 том 3).
Разоз тим, документальних підтверджень щодо розрахунку таких послуг /виконаних робіт в рамках надання правової (правничої) допомоги або детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги позивачем не надано та матеріалами справи таких доказів не містять.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18).
Оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами понесення ним витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції, та у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, на суму 25 800,00 грн. (15 000,00 грн.+ 10 800,00 грн.),  тому у їх відшкодуванні слід відмовити.
 Понесені відповідачем ОСОБА_1 та документально підтвердженні судові витрати, що складаються з судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 14 631,40 грн., касаційної скарги у розмірі 37 967,19 грн., слід покласти на позивача ТОВ «Порше Мобіліті`у пропорційному розмірі до задоволених вимог скарги (56,11%), що складає розмір 29 513,95 грн.
Керуючись ст.ст. 15,16, 22, 254, 256, 261,525,526,530,546,572,589,590, 611,6251048,1050,1054 ЦК України, ст.ст. 16,19,20 Закону України " Про  заставу",    ст.ст. 4,5,141,263, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Василевської Карини Миколаївни задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави задовольнити частково.
Звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки «Volkswagen», модель Beetle, 2013 року виробництва, кузов №     НОМЕР_1 з об`ємом двигуна 1390 куб. см., що належить на праві власності ОСОБА_1 у рахунок погашення заборгованості останнього перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором від 15 квітня 2013 року № 50008196, що станом на 24 вересня 2019 року становила 555 537,04 грн., шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», встановивши його початкову вартість на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника прдатків НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» ( код ЄДРПОУ 36422974) 13 072,02 грн. у рахунок оплати судових витрат.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» ( код ЄДРПОУ 36422974) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника прдатків НОМЕР_2 ) 29 513,05 грн. у рахунок оплати судових витрат.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено  30 вересня  2022року.  
 
            Головуючий:                                          Судді