Дата документу 13.09.2022 Справа № 334/132/22

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 334/132/22 
Провадження №22-ц/807/1708/22 
Головуючий в 1-й інстанції – Коломаренко К.А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року                                 місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С. В.,	
суддів:	Крилової О. В., Полякова О. З.,	
секретар	Камалова В. В.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізінг Україна» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2022 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Ганна Володимирівна, Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Піфвденно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,- 

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «Порше Лізинг Україна», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Ганна Володимирівна, Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Ганною Володимирівною 29.01.2016 року та зареєстрований за №95, відносно ОСОБА_1 про повернення об`єкта фінансового лізингу – Автомобіль марки AUDI, модель А6, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , рік випуску – 2013, колір – Чорний, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 681 600,90 грн., що був переданий в користування на підставі Договору про фінансовий лізинг №00009474 від 28.01.2014, а також стягнути з Відповідача судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.01.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №95, про повернення лізингоодержувачем – ОСОБА_1 на користь лізингодавця - Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» об`єкта фінансового лізингу - транспортний засіб марки: AUDI, модель А6, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , рік випуску – 2013, колір – Чорний, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 681 600,90 грн., що був переданий у користування на підставі Договору про фінансовий лізинг №00009474 від 28 січня 2014 року, та підлягає поверненню за невиплачені лізингові платежі. Відповідно до умов Договору, ОСОБА_1 отримує у користування автомобіль, а після виконання зобов`язань за Договором, набуває право власності на цей автомобіль. Вартість об`єкту лізингу складає 58 066,00 доларів США, що еквівалентно 505174,20 грн. На виконання умов Договору, ОСОБА_1 загалом було сплачено на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» 368 339,43 грн, із них: 151 552,26 грн. – авансовий платіж в день укладання Договору, та у період з січня 2014 по лютий 2015 року в якості чергових платежів, було сплачено ще 216 787,17 грн. 02 грудня 2015 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» припинило Договір фінансового лізингу № 00009474 від 28 січня 2014 року. 02.03.2016 постановою головного державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції відкрито виконавче провадження №50350519 щодо примусового виконання виконавчого напису №95, виданого 29.01.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В.. В серпні 2016 року об`єкт лізингу вилучено у ОСОБА_1 та передано Товариству з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна». Позивач зазначає, що відповідно до постанови Запорізького апеляційного суду від 15.01.2019 року в рамках розгляду цивільної справи №334/4738/16 за позовом ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за договором про фінансовий лізинг №00009474 від 28.01.2014 встановлено нікчемність Договору, оскільки він не був нотаріально посвідченим. Після чого, постановою Запорізького апеляційного суду від 10.04.2019 року в рамках розгляду цивільної справи №334/3949/16 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Лізинг Україна», третя особа: ОСОБА_2 про захист прав споживачів, визнання договору лізингу недійсним, зазначено, що зазначений договір є юридично нікчемним, оскільки укладений в простій письмовій формі та нотаріально не посвідчений. Позивач наголошує, що спірним виконавчим написом порушуються його права, адже заборгованість на момент вчинення виконавчого напису не була безспірною, а напис вчинено нотаріусом на основі договору фінансового лізингу, який є юридично нікчемним в цілому і не створює будь-яких правових наслідків для його сторін.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2022 року, позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Ганна Володимирівна, Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - задоволено.
Визнано виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Ганною Володимирівною 29.01.2016 та зареєстрований в реєстрі за № 95 відносно ОСОБА_1 про повернення об`єкта фінансового лізингу – Автомобіль марки AUDI, модель А6, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , рік випуску – 2013, колір – Чорний, реєстраційний номер – НОМЕР_2 , вартістю 681 600,90 грн, що був переданий в користування на підставі Договору про фінансовий лізинг №00009474 від 28.01.2014, таким, що не підлягає виконанню.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (ЄДРПОУ 35571472; місцезнаходження: 02152, м. Київ, проспект Павла Тичини, буд. 1-В) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 коп.).

Не погоджуючись з рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізінг Україна» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що в порушення норм процесуального права справа розглянута в порядку спрощеного провадження враховуючи, що сума майна, яке підлягає поверненню за виконавчим написом складає 681600,90 грн. Відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису було надано всі необхідні документи передбачені Переліком, які підтверджували безспірність вимоги ТОВ «Порше Лізинг Україна». При цьому виконавчий напис був вчинений з метою повернення майна у зв`язку із припиненням договору, а не з метою стягнення заборгованості по договору. Судом не враховано пропуск позовної давності за позовними вимогами, про застосування якого просить скаржник.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.01.2014 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_1 у простій письмовій формі було укладено договір про фінансовий лізинг №00009474, відповідно до умов якого лізингодавець зобов`язався передати у розпорядження лізингоодержувача об`єкт лізингу: транспортний засіб типу AUDI A6 2.8 FSI (150 kWT) 2013 року випуску, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_4 , а лізингоодержувач зобов`язався у строк 60 місяців сплатити лізингові платежі відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів, придбати зазначений автомобіль за купівельною ціною визначеною лізингодавцем (а.с.47)

Договором про фінансовий лізинг №00009474 від 28.01.2014 вартість об`єкта лізингу визначена в розмірі, що становить еквівалент у гривні 58 066,00 доларів США.

05 лютого 2014 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» передав ОСОБА_1 транспортний засіб згідно з актом-прийому передачі (а.с. 56).

На виконання умов Договору про фінансовий лізинг № 00009474 від 28.01.2014 року, ОСОБА_1 було загалом сплачено суму у розмірі 368 339,43 грн, яка складається з: 151552,26 грн – в якості авансового платежу та 216 787,17 грн – з січня 2014 року по лютий 2015 року.

16.11.2015 року позивачу була направлена Вимога про сплату заборгованості за договором, повернення Об`єкта лізингу та повідомлення про відмову від Договору (а.с. 122-123). Після чого, 29.01.2016 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулося до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В. з заявою про вчинення виконавчого напису (а.с. 40).

29.01.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №95, про повернення лізингоодержувачем – ОСОБА_1 на користь лізингодавця - Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» об`єкта фінансового лізингу - автомобіль марки AUDI, модель - А6, номер шасі (кузова, рами) – НОМЕР_1 , рік випуску – 2013, колір – Чорний, реєстраційний номер – НОМЕР_2 , вартістю 681 600,90 грн., що був переданий у користування на підставі Договору про фінансовий лізинг №00009474 від 28.01.2013 року, та підлягає поверненню за невиплачені лізингові платежі в період з 16 березня 2015 року по 16 листопада 2015 року, у розмірі236 327,81 грн (а.с.8).

02.03.2016 року постановою головного державного виконавця Білокур Людмилою Анатоліївною Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції відкрито виконавче провадження №50350519 з примусового виконання виконавчого напису №95, виданого 29.01.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. (а.с. 9).

Спірний виконавчий напис від 29.01.2016, зареєстрований в реєстрі за №95, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. на основі договору про фінансовий лізинг №00009474 від 28.01.2014, укладеного між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_1 .

Разом з цим, постановою Запорізького апеляційного суду від 15.01.2019 року у справі №334/4738/16 позовні вимоги ТОВ «Порше Лизінг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за договором про фінансовий лізинг № 00009474 від 28.01.2014 залишено без задоволення, у зв`язку з тим, що вказаний договір не був нотаріально посвідченим, встановлено його нікчемність (а.с. 14-17).

Крім того, постановою Запорізького апеляційного суду від 10.04.2019 року у справі №334/3949/16 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Лізинг Україна», третя особа: ОСОБА_2 про захист прав споживачів, визнання недійсним договору лізингу, також зазначено, що у зв`язку з тим, що Договір про фінансовий лізинг №00009474 від 28.01.2014 укладений в простій письмовій формі і нотаріально не посвідчений, він є юридично нікчемним та відповідно до вимог частини першої статті 220 ЦК України цей договір є нікчемним в цілому і не створює правових наслідків для сторін, визначених його умовами. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Зазначений договір є юридично нікчемним в цілому в силу порушення імперативних вимог щодо його обов`язкового нотаріального посвідчення. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань (а.с.21-23).

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки договір про фінансовий лізинг №00009474 від 28.01.2014 на підставі якого було вчинено спірний виконавчий напис від 29.01.2016, є юридично нікчемним в цілому і не створює правових наслідків для сторін, визначених його умовами, то на момент вчинення виконавчого напису у стягувача, ТОВ «Порше Лізинг Україна», було відсутнє право на звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису про повернення об`єкта лізину. Враховуючи, що виконавчий напис від 29.01.2016 вчинений на основі нікчемного договору про фінансовий лізинг №00009474 від 28.01.2014, який є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін будь-яких зобов`язань, дані обставини є підставою для визнання виконавчого напису від 29.01.2016, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В., зареєстрованого в реєстрі за № 95, таким, що не підлягає виконанню.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати, а також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 05 липня 2017 року №6-887цс17.

Як встановлено матеріалами справи та не оспорювалось сторонами, спірний виконавчий напис нотаріуса вчинено на підставі Договору про фінансовий лізинг №00009474 від 28.01.2014 року укладений між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_1 у простій письмовій формі.

Відносини, які виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Згідно з частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства України, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно зі статтею 628 ЦК України до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Договір фінансового лізингу є змішаним договором, який поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, а передбачені договором лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченню дії договору. На правовідносини, що склалися між сторонами щодо одержання відповідачем як лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність відповідачу, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

В частині положень щодо надання об`єкта лізингу у користування на правовідносини, зокрема щодо оплати за це, поширює свою дію параграф 5 «Найм (оренда) транспортного засобу» глави 58 «Найм (оренда)» ЦК України, що узгоджується з положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг».

Згідно зі статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Частиною другою статті 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частиною 1 статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

В силу ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

В силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 15.01.2019 року у справі №334/4738/16 позовні вимоги ТОВ «Порше Лизінг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за договором про фінансовий лізинг № 00009474 від 28.01.2014 залишено без задоволення, у зв`язку з тим, що вказаний договір не був нотаріально посвідченим, встановлено його нікчемність (а.с. 14-17).

Крім того, постановою Запорізького апеляційного суду від 10.04.2019 року у справі №334/3949/16 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Лізинг Україна», третя особа: ОСОБА_2 про захист прав споживачів, визнання недійсним договору лізингу, також зазначено, що у зв`язку з тим, що Договір про фінансовий лізинг №00009474 від 28.01.2014 укладений в простій письмовій формі і нотаріально не посвідчений, він є юридично нікчемним та відповідно до вимог частини першої статті 220 ЦК України цей договір є нікчемним в цілому і не створює правових наслідків для сторін, визначених його умовами. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Зазначений договір є юридично нікчемним в цілому в силу порушення імперативних вимог щодо його обов`язкового нотаріального посвідчення. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань (а.с.21-23).

Оскільки договір про фінансовий лізинг №00009474 від 28.01.2014 на підставі якого було вчинено спірний виконавчий напис від 29.01.2016, є юридично нікчемним в цілому і не створює правових наслідків для сторін, визначених його умовами, то на момент вчинення виконавчого напису у стягувача, ТОВ «Порше Лізинг Україна», було відсутнє право на звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису про повернення об`єкта лізингу.

Враховуючи, що виконавчий напис від 29.01.2016 вчинений на основі нікчемного договору про фінансовий лізинг №00009474 від 28.01.2014, який є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін будь-яких зобов`язань, дані обставини є підставою для визнання виконавчого напису від 29.01.2016, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В., зареєстрованого в реєстрі за № 95, таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи встановлення факту нікчемності укладеного договору судовими рішеннями від 2019 року, строк позовної давності позивачем не пропущено. Порушення норм процесуального права на які робив акцент скаржник в апеляційній скарзі не призвели до ухвалення невірного по суті рішення.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). 

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізінг Україна» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 15 вересня 2022 року.

Судді:                                                С. В. Кухар

                                        О.В. Крилова

О. З. Поляков