ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5425/22 Справа № 206/735/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Румянцев О.П. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

       головуючого        Городничої В.С.,
       суддів                Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

       розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 09 червня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів,-

                                       В С Т А Н О В И Л А:

       У лютому 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вищезазначеним позовом (а.с. 1-2), посилаючись на те, що відповідач є її чоловіком з яким вона з 12 вересня 2009 р. перебуває у шлюбі, зареєстрованому Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 794. 
Сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої є відповідач. 
Їх сім`я практично розпалася. Незважаючи на те, що вони проживають в одній квартирі, спільне господарство не ведуть, грошей їй відповідач не дає. 
Відповідач є працездатною особою, офіційно працює, його заробітна плата приблизно складає 20 000,00 грн, інших утриманців немає, тому може сплачувати аліменти на утримання дитини.
       На підставі викладеного, просила суд ухвалити рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 на її користь на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі ј частини всіх видів його заробітної платити та інших доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
       Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 09 червня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів — задоволено в повному обсязі.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частики з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18 лютого 2022 року та до досягнення дитиною повноліття.
Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (а.с. 47-49).
       Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, а також на те, що суд не сприяв повному, всебічному та неупередженому розгляді спрви просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (а.с. 56-66).
       Позивач по справі ОСОБА_2 скористалось своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України та подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін (а.с. 144-145).
       Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
       Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 3).
Сторони від шлюбу мають спільну малолітню дитину – доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4). 
Згідно довідки № 690 від 15.02.2022 року відповідач та спільна сторін малолітня дитина зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 27, 33).
Відповідач працює на посаді головного енергетика КП “Дніпроводоканал” ДМР, що підтверджується характеристикою з місця роботи (а.с. 28, 34).
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що нормами чинного законодавства, зокрема ст. 180 СК України, визначений чіткий імперативний припис щодо обов`язку батьків утримувати їх дітей до досягнення ними повноліття, приймаючи до уваги ту обставину, що відповідач в дійсності є батьком малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вимоги позивача про стягнення із нього аліментів є обґрунтованими, а той факт, що відповідач проживає разом із дитиною не звільняє його від обов`язку щодо сплати аліментів на її утримання. 
Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до частини другоїстатті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до положень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від № 3 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом.
Таким чином, законодавець пов`язує момент виникнення обов`язку щодо сплати аліментів на неповнолітню чи малолітню дитину в першу чергу з моментом окремого від дитини проживання платника аліментів.
Установиши, що дитина проживає разом із батьками в одній квартирі, власником якої є мати відповідача (батька дитини), й те, що він здійснює витрати на утримання дитини та піклується про її розвиток, а позивач не довела в установленому законом порядку, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо матеріального забезпечення доньки, колегія суддів приходить до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з батька на користь матері аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Аргументи апеляційної скарги про помилковість висновків суду є обгрунтованими та беруться судом апеляційної інстанції до уваги.
Подані апелянтом докази підтверджують факт утримання відповідачем малолітньої дитини (а.с. 83-85, 94, 107), тому враховуються колегією суддів.
Подані апелянтом докази (а.с. 67, -82, 86-93, 95-106, 108-116) колегією суддів не беруться до уваги, оскільки вказані докази не підтверджують факту утримання малолітньої дитини.
Довідка № 3 від 06.07.2022 року надана позивачем ОСОБА_2 до свого відзиву на апеляційну інстанцію (а.с. 150), колегією суддів не берется до уваги, оскільки вона не була предметом розгляду у суді першої інстанції. Крім того, вказана довідка підтверджує лише той факт, що позивач проживає разом з малолітньою дитиною окремо від відповідача з 11 червня 2022 року, тобто, після ухвалення рішення по суті. 
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції, прийшов до помилкового висновку, про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є не необґрунтованими та недоведеними, а доводи апеляційної скарги підтверджують помилковість висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
       Керуючись ст. ст. 259,367,374,376,381,382,384 ЦПК України, колегія суддів, -

                                       П О С Т А Н О В И Л А:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
       Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 09 червня 2022 року – скасувати з ухваленням нового рішення.
       У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів – відмовити в повному обсязі.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
       Головуючий:                                                        В.С. Городнича

       Судді:                                                                        О.В. Лаченкова

                                                                               М.Ю. Петешенкова