ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

01 грудня 2022 року 	м.Дніпро	справа № 280/6370/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П.,
суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,    
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року у справі №280/6370/21 (суддя Сіпака А.В., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач) щодо зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання з 86% до 56 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді; 
- зобов`язати відповідача з 19.02.2020 здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з 86% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, без обмежень мінімальним розміром та здійснити виплату раніше виплачених сум;
- зарахувати до стажу роботи на посаді судді період роботи в органах внутрішніх справ, що надавав право на призначення суддею 7 років 5 місяців 3 дні та дає право на отримання довічного грошового утримання; 
- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу; 
- звернути до негайного виконання рішення суду у межах суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за один місяць;
- зобов`язати відповідача надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання рішення законної сили.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року позовні вимоги позивача були задоволені частково. Так, суд, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 17 листопада 2021 року (а.с.70-71):
- визнав протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, період служби в органах внутрішніх справ з 28.07.1982 року по 01.12.1989 рік, що становить 7 років 5 місяців 3 дні;
- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 у стаж роботи, який дає право на відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стаж державної служби за період служби в органах внутрішніх справ з 28.07.1982 по 01.12.1989, що становить 7 років 5 місяців 3 дні, визначивши суддівський стаж 30 років 05 місяці 18 днів, з врахуванням періоду роботи на посаді судді 23 роки 15 днів; 
- визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо зменшення до 56 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 ;
- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 70 % від суддівської винагороди (грошового утримання) судді, який працює на відповідній посаді та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум грошового утримання.
В іншій частині позовних вимог суд відмовив.
З рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу. У скарзі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, відповідач просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
Скаржник стверджує, що підставою для зменшення відсоткового значення розміру довічного грошового утримання позивача із 86 % до 56 % стала норма частини третьої статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, в силу якої, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Стаж роботи позивача на посаді судді складає 23 роки 23 дні, відповідно, у відсотковому значенні визначено розмір 56%. Також відповідач вважає безпідставними висновки суду про наявність у позивача права на зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду роботи в органах внутрішніх справ. 
Позивач своїм правом на подачу письмового відзиву на апеляційну скаргу відповідача не скористався.
Апеляційний розгляд справи здійснено за правилами ст.311 КАС України в порядку письмового провадження.
Вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід скасувати, з огляду на наступне.
З матеріалів справи встановлено, що згідно трудової книжки позивач з 10.04.1990 по 31.10.1996 працював на посаді судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя, з 01.11.1996 по 01.08.2001 на посаді судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя, а з 02.08.2001 по 12.04.2011 на посаді судді Апеляційного суду Запорізької області.
В період з 27.07.1982 по 01.12.1989 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ УВС Запорізького міськвиконкому (безперервно 7 років 5 місяців 3 дні).
З матеріалів пенсійної справи вбачається, що позивачу було призначено з 13.04.2011 щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80% суддівської винагороди суддів.
Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 11.07.2011 у справі           №2а-0870/4802/11 позов ОСОБА_1 було задоволено, визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя щодо нарахування ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без врахування положень постанови Кабінету Міністрів України “Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів” від 03.09.2005 №865 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 №545); зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Запоріжжя нарахувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України “Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів” від 03.09.2005 №865 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 №545), виходячи з того, що загальний стаж роботи позивача на посаді судді (з урахуванням періоду проходження строкової військової служби - 2 роки 23 дні) становить - 23 роки 26 днів та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя зробити ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці з 13.04.2011.
Згідно із розпорядженням відповідача від 23.11.2011 № 155198 від 13.04.2011 позивачу було перераховано щомісячне довічне грошове утримання з 80% до 86% суддівської винагороди суддів.
26.03.2020 Запорізьким апеляційним судом сформовано та видано ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №07-36/109, відповідно до якої станом на 18.02.2020 суддівська винагорода, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 189180,00 грн., у т.ч. посадовий оклад – 126120,00 грн., доплата за вислугу років – 63060,00 грн.. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09.12.2020                                           у справі № 280/7524/20 позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення відділу з питань перерахунку пенсій №2 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 06.10.2020 №125, яким ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, згідно з довідкою Запорізького апеляційного суду про суддівську винагороду від 26.03.2020 №07-36/109, з урахування раніше виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.
На виконання рішення суду по справі № 280/7524/20 відповідачем було проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача згідно з довідкою Запорізького апеляційного суду про суддівську винагороду від 26.03.2020 №07-36/109.
З матеріалів пенсійної справи позивача також вбачається, що відповідач розрахував загальний процент визначення (обчислення) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 56% (50% + 6% (за повних 3 роки роботи на посаді судді понад 20 років), виходячи з того, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Загальний страховий (трудовий) стаж становить 36 років 3 місяці 10 днів. В тому числі стаж на посаді судді - 23 роки 15 днів.
Не погодившись з такою позицією відповідача та з тим, що позивачу до стажу на посаді судді не було враховано стаж в органах внутрішніх справ, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, вказав, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, служби в органах внутрішніх справ. З урахуванням зазначеного, в даному випадку, до стажу  роботи позивача, що дає право на отримання довічного грошового утримання,  як судді у відставці, має бути зарахована служба в органах внутрішніх справ з 28.07.1982 по 01.12.1989, що становить 7 років 5 місяців 3 дні. Тобто, загальний стаж    ОСОБА_1 для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці у розумінні   Закону України “Про судоустрій і статус суддів” № 1402-VIII   складає повних 30 років (30 років 05 місяців 18 днів). Виходячи із стажу позивача повних 30 років грошове утримання судді у відставці повинно становити 70 %, з яких: 50 % - за стаж роботи на посаді судді 20 років; 20 % (10 років * 2 %) - за кожен рік на посаді судді понад 20 років.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню взагалі не підлягають,  з огляду на наступне.
Згідно з пунктом 14 частини 1 статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів та статус суддів у відставці визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів», яким запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.
Відповідно до ч.1 ст.131 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010                № 2453-VI (далі - Закон №2453), який набрав чинності 30.07.2010, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Згідно із п. 11 розділу ХІІІ Закону №2453 судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
Згідно із абз.2 ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-XII              (далі - Закон №2862) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих  йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
За даними трудової книжки (а.с.16), в період з 27.07.1982 по 01.12.1989 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ УВС Запорізького міськвиконкому (безперервно 7 років 5 місяців 3 дні).
Суд першої інстанції помилково виходив з того, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року                         № 2453-VI, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, службу в органах внутрішніх справ, оскільки наведеним вище Законом було конткретизовано посаду слідчого, а не службу в органах внутрішніх справ взагалі.
Як вбачається з наданого на запит суду апеляційної інстанції послужного списку ОСОБА_1 , він дійсно проходив службу в органах внутрішніх справ України з 28.07.1982 року до 09.04.1990року. При цьому, згідно довідки № 1/495 від 28.09.2022 року ГУ МВС України в Запорізькій області за час проходження служби в органах внутрішніх справ України ОСОБА_1 перебував на наступних посадах: міліціонер окремого дивізіону міліції по охороні споруд водопостачання м. Запоріжжя, міліціонер-мотоцикліст окремого дивізіону міліції по охороні споруд водопостачання УВС Запорізького міськвиконкому, командир відділення окремого дивізіону міліції по охороні споруд водопостачання УВС Запорізького міськвиконкому, помічник командира взводу, він же командир відділення окремого батальйону міліції по охороні споруд водопостачання м. Запоріжжя відділу вневідомчої охорони  при УВС Запорізького облвиконкому, інструктор з політчастини окремого батальйону міліції по охороні споруд водопостачання м. Запоріжжя відділу вневідомчої охорони  при УВС Запорізького облвиконкому.
Тобто, посади слідчого за період служби в органах внутрішніх справ, позивач не займав, а всі інші посади за переліком його послужного списку не дають право зарахування до стажу судді, що дає право на відставку.
Також суд апеляційної інстанції окремо звертає увагу на той факт, що при виході у відставку, позивачу відповідно до Порядку документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України  було здійснено розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с. 40). За цим розрахунком стаж судді, який дає право на відставку становить 23 роки 23 дні, до якого увійшли періоди: строкової служби в лавах Радянської армії з 14.04.1978 року по 06.05.1980 року, посади судді Ленінського районного народного суду м. Запоріжжя з 10.04.1990 по 31.10.1996року, посади судді Хортицького районного суду м. Зпроіжжя з 01.11.1996р по 01.08.2001р та посади судді апеляційного суду Запорізької області з 02.08.2001 по 12.04.2011р..
В цей розрахунок стажу судді не увійшов період служби позивача в органах внутрішніх справ, і позивач такий розрахунок, що зроблено за підписом голови Апеляційного суду Запорізької області та начальника відділу кадрової роботи та державної служби апеляційного суду Запорізької області, не оскаржив.
Верховний Суд у своїй постанові від 30.05.2019 року у справі №308/13559/16-а, вказав, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.
Таким чином, за наявним проведеним Апеляційним судом Запорізької області розрахунком стажу судді, який дає право на відставку, такий стаж у позивача складає 23 роки 23 дні, і позивач при виході у відставку цього факту не оспорював. 
За наведених обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати до стажу роботи на посаді судді період роботи в органах внутрішніх справ, 7 років 5 місяців 3 дні.
Щодо відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, колегія суддів зазначає наступне.
Спірні правовідносини у цій справі регулюються, зокрема, Законом № 1402-VIII, який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
Так, пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон № 2453-VI, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.
Згідно зі статтею 142 Закону №1402-VI судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. 
Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:
1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Водночас, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 1 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI.
Водночас пунктом 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII було визначено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI.
Однак, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16 жовтня 2019 року №193-IX, який набрав чинності 7 листопада 2019 року, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII.
Пунктом 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII було установлено, що розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року:
а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII було визначено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Конституційний Суд України, досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», у мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011 року №18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з   Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний Суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
У Рішенні Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу.
Колегія суддів зауважує, що Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції стосовно гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у своїх рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, а також у рішенні від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020.
Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.
У пунктах 15-17 вказаного Рішення зазначено наступне: «згідно з положеннями пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя йде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).
Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013).
Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне забезпечення або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013). Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.
Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII.
Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України».
У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України рішенням від 18 лютого 2020 року у справі № 2-р/2020 пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, яким було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, визнав неконституційним.
Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
Згідно з частиною першою статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017 року № 2136-VIII закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Колегія суддів зауважує, що Верховний Суд неодноразово, зокрема, у постановах від 6 березня 2019 року у справі № 638/12586/16-а, від 11 лютого 2020 року у справі № 200/3958/19-а та від 23 грудня 2020 року у справі № 240/8156/19 висловлював правовий висновок, відповідно до якого правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначає, що саме з 19 лютого 2020 року, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 у справі № 2-р/2020, у позивача, якому довічне грошове утримання судді призначено відповідно до Закону № 2453-VI, виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону № 1402-VIII.
Отже, у цьому випадку, перерахунок, який проведено відповідачем на підставі довідки Запорізького апеляційного суду №07-36/109 від 26.03.2020, обумовлений відновленням раніше порушених прав позивача з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року у справі № 2-р/2020.
Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці призначене у розмірі, визначеному Законом № 2453-VI, яким передбачалась інша формула обрахунку грошового утримання, зокрема, розмір суддівської винагороди та відсотків від неї, для нарахування щомісячного грошового утримання.
Як було зазначено вище, положеннями частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Вказаною нормою визначено інший підхід до обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, ніж той, з якого виходив позивач (а саме за Законом № 2453-VI).
При цьому, колегія суддів зазначає, що частина третя статті 142 Закону №1402-VIII неконституційною не визнавалась, а також вказана норма повною мірою відповідає критерію якості закону та не вступає в колізію з іншими нормами законів, що дозволяло б відповідачу не застосувати її стосовно позивача (у протилежному випадку рішення відповідача прямо б суперечило вимогам частини другої статті 19 Конституції України).
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що за правовим висновком Верховного Суду, викладеним у рішенні від 16 червня 2020 року у зразковій справі № 620/1116/20 (провадження Пз/9901/5/20), у судді у відставці, який отримує щомісячне грошове утримання у розмірі обчисленому згідно з положеннями Закону № 2453-VI, наявне право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону №1402-VIII.
Тобто, у цьому випадку при перерахунку довічного грошового утримання судді слід застосовувати норму закону, яка визначає суддівську вислугу і є чинною на час виникнення спірних правовідносин.
Розмір довічного грошового утримання позивача від суддівської винагороди працюючого судді (86%) визначений у порядку, передбаченому Законом № 2453-VI, відрізняється від порядку визначення розміру довічного грошового утримання судді, встановленому чинним Законом №1402-VIII, на підставі якого позивачу проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Така відмінність полягає в тому, що Законом № 2453-VI розмір довічного грошового утримання судді у відставці визначався у відсотках (80% і більше), виходячи із суддівської винагороди працюючого судді, зокрема з окладу у розмірі 15 мінімальних заробітних плат (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018), на відміну від положень Закону № 1402-VIII, який передбачає інші базові показники суддівської винагороди, виходячи з окладу працюючого судді, а також інший розмір довічного утримання судді у відставці 50% і більше від суддівської винагороди (частина третя статті 142 Закону № 1402-VIII).
Отже, оскільки чинним Законом № 1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, то відсутні правові підстави для обрахунку щомісячного грошового утримання судді одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку грошового утримання (розміру щомісячної суддівської винагороди) за Законом № 1402-VIII, а розміру відсотку - за Законом № 2453-VI.
З огляду на вище викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплачувати позивачу щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 86%, як і визнавати протиправними дії відповідача щодо зменшення відсоткового значення розміру щомісячного грошового утримання з 86% на 56% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Враховуючи зазначені вище положення частини третьої  статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 №1402-VІІІ, позивач має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із розміру суддівської винагороди працюючого судді, обчисленої відповідно до статті 135 та підпункту 4 пункту 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, виходячи з 50 відсотків (20 років роботи) + 2% за кожний повний рік роботи понад 20 років.
За встановленими обставинами, після прийняття рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 на підставі довідки Запорізького апеляційного суду від 26.03.2020р та на виконання рішення суду у справі № 280/7524/20, позивачу було здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру 56% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Як встановлено за матеріалами справи, стаж роботи на посаді судді позивача для обрахунку його щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці складає 23 років 23 днів.
Як вже зазначалось вище, відповідно до ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2 % грошового утримання судді.
Тобто, виходячи з того, що стаж роботи позивача на посаді судді становить 23 роки і 23 дні, враховуючи положення ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання повинно виплачуватись позивачу в розмірі 56% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. А отже, відповідачем вірно обраховано відсоткове значення розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача- судді у відставці.
Оскільки відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання  судді у відставці, як і підстави для зобов`язання відповідача зараховувати до стажу роботу на посаді судді період роботи позивача в органах вутрішніх справ, відповідно, відсутні і підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу, оскільки таких втрат позивач не поніс.  
Висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, рішення прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права, що є підставою для скасування такого рішення й прийняття нового про відмову у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі. 
З урахуванням положень ст. 139 КАС України розподіл судових витрат у справі не здійснюється
Керуючись с.311, п.2 ч.1 ст.315, ст.317, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області - задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року у справі №280/6370/21 - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити у повному обсязі.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак