Номер провадження: 22-ц/813/7798/22 
Справа № 523/23786/21
Головуючий у першій інстанції Дяченко В.Г.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2022 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 523/23786/21
Провадження номер: 22-ц/813/7798/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи: 
    - позивач – ОСОБА_1 , 
    - відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, за апеляційною скаргою адвоката Кушнерова Сергія Олександровича, діючого від імені ОСОБА_2 , на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Дяченко В.Г.  о 10 годині 26 хвилині 07 липня 2022 року,повний текст рішення складений 12 липня 2022 року,
встановив:

2. Описова частина
2.1 Короткий зміст позовних вимог

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) стягнути з ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразово у розмірі – 7 008 грн.; 2) стягнути з ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразово – 1 000 грн. за відвідування курсів з англійської мови; 3) допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.
ОСОБА_1  обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 18.10.2017 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси було розірвано. Від даного шлюбу у сторін  ІНФОРМАЦІЯ_1  народилася донька -  ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого ВДРАЦ у м. Одесі Одеського МУЮ, від 12.12.2015 р..
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16.11.2021 року задоволено позовну заяву позивачки про стягнення аліментів з відповідача на її користь у розмірі – 1 500 грн. щомісячно, починаючи з 02 вересня 2021 року до досягнення дитиною повноліття.
Дитина - ОСОБА_1 пішла до школи і навчається у першому класі, що підтверджується довідкою з Одеської спеціалізованої школи №40 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради від 15.12.2021 року №341.
Всі витрати пов`язані із збором дитини до школи, а саме - одяг, канцтовари, шкільне приладдя, здійснювала позивачка за власний рахунок, загальна сума витрат склала – 14 016 грн., що підтверджується відповідними фіскальними чеками. Також дитина з вересня 2021 року відвідує курси англійської мови, вона здійснює оплату щомісячно в розмірі - 500 грн., що підтверджується довідкою від 15.12.2021 року. За період з вересня по грудень 2021 року позивачка сплатила – 2 000 грн..
Позивачка зазначає, що відповідач є працездатним чоловіком, працює в КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» на посаді водія автотранспортних засобів.
У зв`язку із вищевикладеним, просить суд стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину в розмірі – 7 008 грн. та – 1 000 грн. (а. с. 1 – 2 зворотна сторона).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

Адвокат Кушнеров С.О., діючий від імені ОСОБА_2 , у відзиві на апеляційну скаргу просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Представник відповідача зазначає, що придбання шкільного одягу, взуття та шкільного приладдя не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні ст. 185 СК України. 
Відповідач здійснював безготівкові перерахування на банківську карту позивачки в сумі – 1 200 грн. щомісячно, починаючи з січня 2021 року та по серпень 2021 року включно, та продовжує в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.
Надана позивачкою довідка не містить періоду часу, протягом якого дитина відвідує курси з англійської мови та відсутній графік відвідувань курсів. Крім того, позивачкою не надано доказів оплати вказаних курсів та підстав такої оплати. Відсутній договір про надання послуг з навчання та встановленні рахунки ФОП ОСОБА_3 .. Позивачкою не було погоджено з відповідачем обрання закладу для курсів англійської мови. 
Позивачкою не було надано доказів на підтвердження того, що між сторонами були узгодженні питання щодо навчання доньки.
Надані позивачкою фіскальні чеки не є належними доками понесення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, оскільки деякі з них не містять даних про платника товарів. Деякі з них містять дані про платників – ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .. Надані фіскальні чеки на придбання лікарських засобів не підтвердженні необхідністю їх придбання, жодних медичних призначень лікаря не надано. Фіскальні чеки містять дані про придбання, що не є додатковими витратами. 
Адвокат Кушнеров С.О. зазначає, що від попереднього шлюбу відповідача з ОСОБА_7 є донька - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За домовленістю між батьками, відповідач надає матеріальну допомогу на утримання доньки в сумі - 1 200 грн. щомісячно. 
На даний час відповідач перебуває у цивільному шлюбі із ОСОБА_9 . На їх утриманні перебуває дитина від попереднього шлюбу - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Також на утриманні відповідача перебуває бабуся – ОСОБА_11 , 1938 року народження, та мати – ОСОБА_12 , 1958 року народження, які перебувають на пенсії та не працюють. 
Відповідно до довідки №24 від 07.02.2022 року, ОСОБА_2 працює в КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» на посаді водія автотранспортних засобів 3 класу, з посадовим окладом – 3 674 грн. на місяць. 
Станом на теперішній час відповідач позбавлений фінансової можливості нести додаткові витрати ніж ті, що стягуються за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси по справі №523/16194/21 від 16 листопада 2021 року про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі – 1 500 грн. щомісячно, починаючи з 02 вересня 2021 року до досягнення дитиною повноліття (а. с. 25 - 29).

2.3 Зміст рішення суду першої інстанції, обґрунтування висновків суду

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07 липня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразово у розмірі – 7 008 гривень.
В задоволенні іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі - 908 гривень на користь держави.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач є працездатним, працює в КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» на посаді водія автотранспортних засобів. Доказів неможливості надавати матеріальну допомогу із об`єктивних, незалежних від нього причин, суду не надано. Тому, відповідач має матеріальну можливість приймати участь у наданні додаткової матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої доньки.
Щодо додаткових витрат на дитину з відвідування курсів англійської мови позивачем не надано суду жодних належних і допустимих доказів сплати коштів, окрім довідки написаної власноруч ОСОБА_3 щодо вартості курсу навчання  ОСОБА_1 , яку суд відхилив на підставі ч. 4 ст. 77 ЦПК України (а. с. 66 - 69).
2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Адвокат Кушнеров С.О., діючий від імені ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції. Ухвали нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вказує на те, що: 1) судом першої інстанції було проігноровано межі заявлених вимог, оскільки додаткові витрати були обумовлені збиранням дитини до школи; 2) надані позивачкою копії чеків є недопустимими доказами; 3) судом першої інстанції під час розгляду справи було невірно застосовано норми матеріального права та віднесено до додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини придбання шкільного одягу, взуття та шкільного приладдя, що не є додатковими витратами; 4) судом першої інстанції не було враховано, що на утриманні відповідача знаходяться інші особи (а. с. 72 – 76).

2.6 Узагальнені доводи позивачки в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції просить залишити без змін. 
Позивачка зазначає, що: 1) безпідставними є доводи апеляційної скарги, що понесені фінансові витрати після 1 вересня 2021 року не можуть відноситися до витрат, пов`язаних зі збором дитини до навчального року, оскільки протягом навчального року дитині необхідно окрім канцтоварів та шкільного приладдя купувати на кожний сезон одяг для відвідування школи; 2) апелянтом не зазначено, які саме фіскальні чеки не містять даних про платника товарів або придбання лікарських засобів здійснювалось без медичних призначень лікаря; 3) апелянтом не надано доказів, що на його утриманні перебувають інші особи (а. с. 95 - 97).
2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11 серпня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Кушнерова Сергія Олександровича, діючого від імені ОСОБА_2 , на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 липня 2022 року (а. с. 85 – 85 зворотна сторона).
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи. 
02.09.2022 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 (а. с. 95 – 97).
За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що сторони є освідомленими про надходження апеляційної скарги розгляд справи в апеляційному суді.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.09.2022 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.
Пунктом 1 ч. 4, п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.
Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів. 
Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 – 5 цієї частини. 
Дана справа за предметом позову (стягнення додаткових витрат на утримання дитини) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 
Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників та без проведення судового засідання.

3. Мотивувальна частина
3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 18.10.2017 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси було розірвано.
Від даного шлюбу у сторін  ІНФОРМАЦІЯ_1  народилася донька -  ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого ВДРАЦ у м. Одесі Одеського МУЮ, від 12.12.2015 р..
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16.11.2021 року задоволено позовну заяву позивачки про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання доньки у розмірі – 1 500 грн..
Відповідно до довідки з Одеської спеціалізованої школи №40 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради від 15.12.2021 року №341, донька навчається в 1-Б класі.
Згідно довідки №24 від 07.02.2022 року ОСОБА_2 працює в КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» на посаді водія автотранспортних засобів з 22.05.2020 року. Посадовий оклад становить – 3 674 грн..
Між сторонами виникли правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати дитину. 

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннямич. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 .. 

3.4 Мотиви відхилення/прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу 

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей.
Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме - батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що на утриманні відповідача перебувають дитина цивільної дружини від попереднього шлюбу - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , бабуся - ОСОБА_11 , 1938 року народження, та мати - ОСОБА_14 , 1958 року народження, колегія суддів відхиляє оскільки на підтвердження вказаних обставин суду не було надано належних та допустимих доказів.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що витрати на навчання не є додатковими витратами, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі – СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку.
Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17; постанові від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц, у постанові від 26.08.2020 року у справі № 336/1488/19; у постанові від 30 січня 2020 року у справі №484/2230/17; 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 640/15771/19 (провадження № 61-11061св21) зазначено, що «одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (частина перша статті 185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається у цій статті. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення».
Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до суду про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, зазначала, що вказані витрати обумовлені тим, що спільна донька ОСОБА_1 пішла до школи та витрати пов`язані зі збором дитини до школи, а саме - забезпеченням одягом, канцтоварами, шкільним приладдям.
Апеляційний суд звертає увагу, що додані в суді першої інстанції товарні чеки про придбання шкільного одягу, взуття та шкільного приладдя не є такими доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, в розумінні ст. 185 СК України, тому правові підстави для їх стягнення відсутні.
Саме по собі навчання дитини у шкільному навчальному закладі не може безумовно свідчити, що витрати, пов`язані з навчанням у ньому викликані особливими обставинами.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції на зазначені вище положення закону уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення коштів у сумі – 7 008 грн. у рахунок додаткових витрат на утримання дитини.
Отже, доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).  
Батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на свою дитину, лише при обов`язковій умові, якщо це обумовлено розвитком її здібностей, хворобою тощо. Цей перелік не є вичерпним, сюди входять усі потреби дитини, які не покриваються аліментами на її утримання.
Колегія суддів звертає увагу позивачки, якщо розмір аліментів, які сплачує боржник не покриває половини витрат на оплату матеріальних потреб дитини то слід звертатися до суду із заявою про збільшення розміру аліментів, а не про стягнення додаткових витрат на дитину.

3.5. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Кушнерова Сергія Олександровича, діючого від імені ОСОБА_2 , є обґрунтованими, а тому вона підлягає задоволенню.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 за вищевказаного обґрунтування.

3.6 Дата ухвалення постанови, порядок та строк касаційного оскарження

За правилами, передбаченими ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 19, 268, 274, 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Кушнерова Сергія Олександровича, діючого від імені ОСОБА_2 , – задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 липня 2022 року – скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: С. О. Погорєлова 

О. М. Таварткіладзе