05.10.22
22-ц/812/782/22
Справа №484/868/21 Головуючий суду першої інстанції – Мельничук О. В.
Провадження №22-ц/812/782/22 Доповідач суду апеляційної інстанції – Локтіонова О. В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2022 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Локтіонової О. В.,
суддів: Колосовського С. Ю., Самчишиної Н. В.,
із секретарем судового засідання – Лівшенком О. С.,
за участі представника позивача – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 листопада 2021 року, ухвалене о 16 год 15 хв під головуванням судді Мельничука О. В. в приміщенні суду в м. Первомайськ Миколаївської області, повний текст якого складено 12 листопада 2021 року, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл взаємних зобов`язань подружжя,
У С Т А Н О В И В:
У березні 2021 року ОСОБА_2 подав до суду вищевказаний позов, який обґрунтовував наступним.
Позивач вказував, що з 29 грудня 1999 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_3 . Шлюб було розірвано рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області 23 травня 2019 року.
Рішенням цього ж суду від 23 грудня 2020 року розподілено спільне майно подружжя, зокрема у рівних частках поділено квартиру АДРЕСА_1 .
Позивач вказував, що вказану квартиру було придбано на умовах кредитного договору на підставі договору купівлі-продажу від 07 вересня 2006 року.
Станом на 22 листопада 2017 року загальний розмір заборгованості становив 9143,71 долари США.
ОСОБА_2 зазначав, що з метою врегулювання боргових зобов`язань перед ПАТ КБ «Правекс-Банк» він позичив у ОСОБА_4 2800 доларів США.
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 липня 2019 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуто заборгованість за договором позики в сумі 75 320 грн.
Посилаючись на те, що позичені кошти було використано в інтересах сім`ї, ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_3 грошову компенсацію в сумі 37 660 грн, що становить половину від загальної суми, сплаченої ним в рахунок погашення взаємних зобов`язань подружжя.
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що спочатку сторонами було придбано квартиру і лише потім отримано кредит, а тому позивачем не доведено факту придбання квартири за кредитні кошти. Крім того, судом констатовано, що позивач погасив кредит до отримання позики від ОСОБА_4 . Отже, вказане не може свідчити, що отримані позивачем у позику кошти спрямовувалися для придбання спільного майна та в інтересах сім`ї. Також суд вказав, що позивач не довів, що виконав боргові зобов`язання перед ОСОБА_4 .
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому нею наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.
Борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, враховуються при поділі майна (пункти 23, 24 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).
Внаслідок придбання подружжям квартири у кредит боргові зобов`язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той з подружжя, який підписав договір.
Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.
Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України.
Так, відповідно до статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.
Зазначена компенсація може бути стягнута лише у разі погашення за особисті кошти кредитної заборгованості, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеним у постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16 та постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №712/6574/16-ц (провадження №61-17824св18).
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 29 грудня 1999 року перебували у шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 травня 2019 року 
07 вересня 2006 року ОСОБА_2 уклав договір купівлі-продажу, за умовами якого він придбав квартиру АДРЕСА_1 за 70 700 грн. Відповідно до п.2.3 договору покупець сплатив продавцю зазначену суму до підписання та нотаріального посвідчення цього договору (а.с.17-18).
08 вересня 2006 року ОСОБА_2 уклав з ПАТ КБ «Правекс-Банк» кредитний договір терміном до 22 листопада 2017 року з лімітом кредитування 13 000 доларів США, який станом на 23 листопада 2017 року виконав у повному обсязі (а.с.16).
Згідно з представленими позивачем квитанціями він здійснив остаточне погашення кредиту 22 листопада 2017 року на суму 3800 доларів США, що випливало з укладеного в цей день між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_2 договору про прощення частини боргу за вищезазначеним кредитним договором. Частина боргу, яка підлягала прощенню, становила 5343,71 долари США.
Заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 липня 2019 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуто заборгованість за договорами позики від 23 листопада 2017 року в сумі 75 320 грн. Зі змісту рішення вбачається, що 23 листопада 2017 року ОСОБА_4 позичив ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 800 доларів США на строк до 31 грудня 2017 року та 2000 доларів США на строк до 01 квітня 2018 року.
Доказів виконання вказаного рішення ОСОБА_2 матеріали справи не містять.
23 грудня 2020 року рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, яке залишено без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 02.03.2021, проведено поділ майна подружжя ОСОБА_5 , відповідно до якого, серед іншого, за кожним з подружжя визнано право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 .
Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновки районного суду відповідають обставинам справи та нормам законодавства, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду.
Суд першої інстанції правильно встановив характер правовідносин, у мотивувальній частині рішення зазначив відповідні норми законодавства, навів їх зміст, дав оцінку наданим сторонами доказам. 
Апеляційний суд, погоджуючись з цими висновками суду першої інстанції, вважає недоцільним повторне наведення обґрунтувань на спростування доводів апеляційної скарги, які вже були оцінені судом. Судом враховано, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що хоча пункт перший статті 6 Конвенції і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент. Відхиляючи скаргу, апеляційний суд, має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення ЄСПЛ від 21 січня 1999 року у справі «Гарсіа Руїз проти Іспанії»). 

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 листопада 2021 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                   О. В. Локтіонова

Судді                     С. Ю. Колосовський
         
       Н. В. Самчишина

Повний текст постанови складено 05 жовтня 2022 року.