ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року	Львів	Справа № 260/1703/22 пров. № А/857/14760/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Онишкевича Т.В.,
суддів                                                                      Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М., 
з участю секретаря судових засідань                                Доморадової Р.В.,                                                                                                                                                                            
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2022 року у справі за його позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції                                                            Гебеш С.А., 
час ухвалення судового рішення                                         14 год 55 хв,
місце ухвалення судового рішення                                        м. Ужгород,
дата складення повного тексту рішення                               23 червня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив:
визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області (далі – ГУ НП) щодо нестворення комісії з розслідування нещасного випадку, що стався із ним, та нерозслідування цього нещасного випадку у відповідності до наказу Міністерства внутрішніх справ України (далі – МВС) від 31 січня 2003 року №1346, яким затверджено Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних та аварій (далі – Порядок № 1346);
визнати неправомірними дії ГУ НП щодо відмови у розслідуванні нещасного випадку за правилами, визначеними Порядком № 1346, що стався з позивачем у 2016 році під час перебування у зоні АТО;
зобов`язати ГУ НП створити комісію з розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 у 2016 році під час перебування у зона АТО, та розслідувати цей нещасний випадок у відповідності до Порядку № 1346 і за результатами розслідування скласти відповідні акти.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2022 року у справі № 260/1703/22 у задоволенні позову було відмовлено.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивач отримав травму під час служби в органах внутрішніх справ та враховуючи Порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затверджений наказом МВС від 05 жовтня 2020 року № 705 (далі – Порядок № 705), яким на даний час керується ГУ НП, підстав для застосування Порядку №1346 у відповідача немає.

ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.
Звертає увагу апеляційного суду на те, що звернувся до відповідача із заявою відповідно до вимог пункту 3.19 Порядку № 1346 і суд безпідставно послався те, що підстав для застосування приписів Порядку № 1346 немає.
Вважає, що суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. 
Посилання позивача у позовній заяві на норми права, які не підлягають застосуванню в цій справі, не є підставою для відмови в задоволенні позову. Підставою позову є фактичні обставини справи і зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом спору. 
Суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доводам позивача щодо протиправності дій відповідача і дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову, не застосувавши до даних спірних правовідносин правові норми, які підлягали застосуванню.
Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.
Як безспірно встановлено судом першої інстанції, наказом спеціальної роти судової міліції «Грифон» УМВС України в Закарпатській області від 12 серпня 2015 року №23/279 ОСОБА_1 був відряджений з 10 травня 2015 року у розпорядження керівництва АТО на території Донецької області для виконання завдань, визначених Законом України «Про боротьбу з тероризмом», до особливого розпорядження і є учасником бойових дій відповідно до посвідчення НОМЕР_1 , виданого ГУ НП 19 листопада 2015 року.
У 2020 році позивач перебував на лікуванні в КП «Обласний госпіталь ветеранів війни Закарпатської обласної ради», де було встановлено, що причиною погіршився стану його здоров`я є стара травна шийного відділу хребта. По завершенню лікування ОСОБА_1 був скерований на обстеження до Закарпатської обласної медико-соціальної експертної комісії, за висновком якої йому було встановлено ІІІ групу інвалідності із втратою працездатності.
01 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ НП із заявою, у якій просив провести розслідування нещасного випадку, що стався із ним у 2016 році у зоні АТО та спричинив погіршення стану здоров`я через чотири роки після отриманої травми, втрату працездатності та встановлення йому ІІІ групи інвалідності.
Листом від 11 березня 2022 року ГУ НП повідомило ОСОБА_1 про те, що  відомості щодо отримання ним травми під час несення служби в зоні АТО під час проведеної перевірки не підтвердилися.
ОСОБА_1 не погодився із такими діями (бездіяльністю) ГУ НП та звернувся до адміністративного суду із позовом, що розглядається. 
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наказом МВС від 27 грудня 2002 року № 1346, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 31 січня 2003 року за № 83/7404, було затверджено Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, який розроблено з метою врегулювання питань, пов`язаних із розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України.
Разом із тим, наказом МВС від 05 жовтня 2002 року № 705, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2020 року за № 1139/35422, було затверджено Порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, який визначає процедуру проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими центрального органу управління поліції, територіальних (міжрегіональних) органів (підрозділів) поліції, установ та організацій, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - орган (підрозділ) поліції).
Судом першої інстанції безспірно встановлено, що ОСОБА_1 у лютому 2022 року при зверненні до ГУ НП, відповідь на яке відповідачем було надано листом від 11 березня 2022 року (а.с. 62), посилався на приписи Порядку № 1346. 
Формуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 наполягав на необхідності застосування ГУ НП саме Порядку № 1346 для проведення організаційних заходів по розслідуванні нещасного випадку, що стався із ним під час перебування у зоні АТО у 2015 році.
Разом із тим, на думку апеляційного суду, слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, регламентовано положеннями Порядку № 705, а отже у ГУ НП відсутні належні правові підстави для застосування приписів Порядку № 1346, на чому наполягає позивач. 
При цьому апеляційний суд наголошує на тому, що відповідно до частини 5 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції. 
Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2022 року у справі № 260/1703/22 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Повне судове рішення складено 15.12.2022 року