ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 листопада 2022 року 	м. Дніпро	справа № 280/12999/21	
(суддя Максименко Л.Я., м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чередниченка В.Є. (доповідач),
                               суддів:  Іванова С.М., Панченко О.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 липня 2022 року у справі №280/12999/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними  та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                                  ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 24 грудня 2021 року звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, згідно з яким, просить:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в здійсненні перерахунку та виплати позивачу пенсії за віком, із зарахуванням до загального трудового стажу періодів роботи з 01.01.2004 по 21.07.2004, з 15.09.2004 по 20.07.2005, з 28.09.2005 по 24.07.2006, з 13.09.2006 по 12.02.2007, з 01.03.2007 по 11.06.2007, з 24.08.2007 по 07.02.2008, з 12.03.2008 по 16.06.2008, з 28.08.2008 по 24.11.2008, з 16.01.2009 по 24.06.2009, починаючи з 24.12.2018, та з урахуванням заробітної плати для обчислення пенсії за період з січня 2001 року по червень 2009 року, на підставі довідок №65, №66 від 10.08.2020, виданих Державним унітарним підприємством міста Москви Мосгортранс, починаючи з 24.10.2020 року;
- зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату позивачу пенсії за віком, із зарахуванням до загального трудового стажу періодів роботи з 01.01.2004 по 21.07.2004, з 15.09.2004 по 20.07.2005, з 28.09.2005 по 24.07.2006, з 13.09.2006 по 12.02.2007, з 01.03.2007 по 11.06.2007, з 24.08.2007 по 07.02.2008, з 12.03.2008 по 16.06.2008, з 28.08.2008 по 24.11.2008, з 16.01.2009 по 24.06.2009, починаючи з 24.12.2018, та з урахуванням заробітної плати для обчислення пенсії за період з січня 2001 року по червень 2009 року, на підставі довідок №№65, 66 від 10.08.2020 року, виданих Державним унітарним підприємством міста Москви Мосгортранс, починаючи з 24.10.2020 року.
Позов обґрунтовано тим, що відповідач безпідставно відмовив позивачу у зарахуванні спірних періодів роботи до загального страхового стажу, оскільки основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, при цьому вищезазначені періоди роботи зазначені у трудовій книжці позивача. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07 липня 2022 року позов задоволено повністю.
Рішення суду мотивовано тим, що страховий стаж позивача підтверджений належним чином оформленою трудовою книжкою. Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по сплаті внесків позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповного встановлення обставин, що мають значення для справи, оскаржив його в апеляційному порядку. 
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволення позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що у відповідача були відсутні правові підстави для зарахування до страхового стажу позивача періодів її роботи на території Російської Федерації з 01.01.2004 по 21.07.2004, з 15.09.2004 по 20.07.2005, з 28.09.2005 по 24.07.2006, з 13.09.2006 по 12.02.2007, з 01.03.2007 по 11.06.2007, з 24.08.2007 по 07.02.2008, з 12.03.2008 по 16.06.2008, з 28.08.2008 по 24.11.2008, з 16.01.2009 по 24.06.2009, оскільки в наданих позивачем довідках №65, №66 від 10.08.2020, виданих Державним унітарним підприємством міста Москви Мосгортранс зазначено про те, що відрахування страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації здійснювалися з 2012 року.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що позивач 28.07.2021 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою, в якій просила здійснити перерахунок її пенсії з урахуванням періодів роботи з 2001 року по 2009 рік в Державному унітарному підприємстві міста Москви Мосгортранс, а також з урахуванням відомостей про заробітну плату за 2001-2009 роки, отриману на зазначеному підприємстві (а.с.11).
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 16.08.2021 року повідомлено позивача про те, що згідно з довідками від 10.08.2020 року № 65, №66 за період робіт з 01.01.2001 року по 30.06.2009 року, які надійшли на адресу управління 25.09.2020 року, відрахування страхових внесків з нарахованих сум заробітної плати проводились з 2012 року. Вказано також, що немає законних підстав для врахування зазначених довідок для зарахування періоду з 01.01.2004 року по 30.06.2009 року до страхового стажу та до розрахунку заробітної плати для обчислення пенсії (а.с.14).
Правомірність дій  відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів її роботи з 01.01.2004 по 21.07.2004, з 15.09.2004 по 20.07.2005, з 28.09.2005 по 24.07.2006, з 13.09.2006 по 12.02.2007, з 01.03.2007 по 11.06.2007, з 24.08.2007 по 07.02.2008, з 12.03.2008 по 16.06.2008, з 28.08.2008 по 24.11.2008, з 16.01.2009 по 24.06.2009 на підставі довідок №65, №66 від 10.08.2020 року є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу приписів частини 1 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1058-IV) законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Як визначено статтею 1 Закону № 1058-ІV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (пункт 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-ІV).
Згідно з статті 20 Закону №1058-ІV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
У відповідності до абзацу першого частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно із абзацом першим частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Тобто, визначальною умовою для розрахунку пенсії крім досягнення віку є наявність саме страхового стажу. При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що трудовий стаж не є тотожнім поняттю страхового стажу.
Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача, позивач мала трудові відносини у період з 01.01.2004 по 21.07.2004, з 15.09.2004 по 20.07.2005, з 28.09.2005 по 24.07.2006, з 13.09.2006 по 12.02.2007, з 01.03.2007 по 11.06.2007, з 24.08.2007 по 07.02.2008, з 12.03.2008 по 16.06.2008, з 28.08.2008 по 24.11.2008, з 16.01.2009 по 24.06.2009 з Державним унітарним підприємством міста Москви 1-тролейбусний парк «Мосгортранс», яке було підприємством Російської федерації (а.с.17-20).
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно з абзацом 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
З аналізу вищезазначеної норми вбачається, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні, при цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Тобто, для вирішення питання щодо необхідності зарахування до страхового стажу позивача спірних періодів її роботи слід враховувати законодавство Сторони, на території якої відбулась її трудова діяльність, а як стверджує позивач у позові його стаж набуто саме на територій Російської федерації.
В свою чергу, як вбачається з довідок від 10.08.2020 року № 65, №66 виданих Державним унітарним підприємством міста Москви «Мосгортранс» «…с 2012г. производились отчисления страховых взносов, а с 2013г. и отчисления страховых взносов по доп. тарифу в ПФ РФ…» (а.с.8).
Враховуючи те, що за інформацією довідок №65, №66 від 10.08.2020 року страхові внески страхувальниками за позивача у спірні періоди до 2012 року не сплачувалися, суд апеляційної інстанції зробив висновок про відсутність підстав для зарахування спірних періодів роботи трудової діяльності до страхового стажу позивача на підставі цих довідок.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що підставою для зарахування трудового стажу до страхового стажу є виключно сплата страхових внесків.
Натомість, довідки від 10.08.2020 року № 65, №66 на підставі яких позивач просить зарахувати їй страховий стаж містять інформацію про те, що початок сплати таких внесків мав місце з 2012 року.
Враховуючи те, що довідки від 10.08.2020 року № 65, №66 не містять інформації про сплату позивачем у спірний період страхових внесків, суд апеляційної інстанції зробив висновок про помилковість висновку суду першої інстанції щодо протиправності дій відповідача по не зарахуванню спірних періодів до страхового стажу позивача на підставі таких довідок.
Водночас, суд апеляційної інстанції вважає помилковими посилання суду першої інстанції на положення статті 62 Закону № 1788-XII, якою передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, оскільки зазначена норма не вирішує питання щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи за який не було сплачено страхові внески.
Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання суду першої інстанції на практику Верховного Суду, викладену у постановах від 17.07.2019 (справа № 144/669/17) та від 20.03.2019 (справа № 688/947/17), оскільки спірні правовідносини регулюються іншими нормативно-правовими актами та виникли за інших обставин.
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.
Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -   
                                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області – задовольнити.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 липня 2022 року у справі №280/12999/21 – скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
                    Повне судове рішення складено 22 листопада 2022 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко