ОКРЕМА ДУМКА
судді Великої Палати Верховного Суду Ситнік О. М.
на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_6 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Аксіома» (далі - ТОВ «Аксіома»), про визнання недійсними договорів дарування та скасування державної реєстрації
за касаційними скаргами  ОСОБА_1 на постанови Східного апеляційного господарського суду від 07 грудня 2021 року (головуючий суддя Гетьман Р. А., судді Гребенюк Н. В., Склярук О. І.), додаткові постанови Східного апеляційного господарського суду від 16 грудня 2021 року (головуючий суддя Гетьман Р. А., судді Гребенюк Н. В., Склярук О. І.) та додаткові рішення Господарського суду Харківської області від 27 вересня 2021року (суддя Хотенець П. В.)
У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідачів про: 
1) визнання недійсним договору дарування частини частки у статутному капіталі ТОВ «Аксіома», за яким ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_3 прийняв частину частки у статутному капіталі цього товариства в розмірі 3,33 %, що в грошовому еквіваленті становить 183 150 грн;
2) визнання недійсним договору дарування частини частки у статутному капіталі ТОВ «Аксіома», за яким ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_4 прийняв частину частки у статутному капіталі товариства у розмірі 0,97 %, що в грошовому еквіваленті становить 53 350 грн; 
3) визнання недійсним договору дарування частини частки у статутному капіталі ТОВ «Аксіома», за яким ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_5 прийняв частину частки у статутному капіталі товариства у розмірі 0,7 %, що в грошовому еквіваленті становить 38 500 грн; 
4) скасування державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) № 14801070025000607; 
5) скасування державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу в ЄДР № 14801070025000607; 
6) скасування державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу в ЄДР № 14801070025000607.
13 вересня 2021 року рішенням Господарського суду Харківської області у задоволенні позову відмовлено.
07 грудня 2021 року постановою Північного апеляційного господарського суду рішення суду першої інстанції залишено без змін.
ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду:
1) з касаційною скаргою від 28 грудня 2021 року (вх. № 12687/2021) на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 27 вересня 2021 року, прийняте за результатами розгляду заяви ТОВ «Аксіома» про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, та постанову Східного апеляційного господарського суду від 07 грудня 2021 року, якою вказане рішення залишено без змін;
2) з касаційною скаргою від 28 грудня 2021 року (вх. № 12687/2021Д1) на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 27 вересня 2021 року, прийняте за результатами розгляду заяв ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, та постанову Східного апеляційного господарського суду від 07 грудня 2021 року, якою вказане рішення залишено без змін;
3) з касаційною скаргою від 30 грудня 2021 року (вх. № 485/2022) на додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду від 16 грудня 2021 року, прийняту за результатами розгляду заяви ТОВ «Аксіома» про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу;
4) з касаційною скаргою від 30 грудня 2021 року (вх. № 481/2022) на додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду від 16 грудня 2021 року, прийняту за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.
31 січня 2022 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду залишено без руху касаційні скарги ОСОБА_1 від 28 грудня 2021 року (вх. № 12687/2021), від 28 грудня 2021 року (вх. № 12687/2021Д1), від 30 грудня 2021 року (вх. № 485/2022), від 30 грудня 2021 року (вх. № 481/2022) на додаткові рішення Господарського суду Харківської області від 27 вересня 2021 року, постанови Східного апеляційного господарського суду від 07 грудня 2021 року та додаткові постанови Східного апеляційного господарського суду від 16 грудня 2021 року у справі № 922/1964/21.
На виконання вимог вказаної ухвали ОСОБА_1 направила до Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду виправлені касаційні скарги. 21 лютого 2022 року до суду надійшли:
1) касаційна скарга від 15 лютого 2022 року (вх. № 12687/2021Д2) на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 27 вересня 2021 року, прийняте за результатами розгляду заяви ТОВ «Аксіома» про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, та постанову Східного апеляційного господарського суду від 07 грудня 2021 року, якою вказане рішення залишено без змін;
2) касаційна скарга від 15 лютого 2022 року (вх. № 12687/2021Д4) на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 27 вересня 2021 року, прийняте за результатами розгляду заяв ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, та постанову Східного апеляційного господарського суду від 07 грудня 2021 року, якою вказане рішення залишено без змін;
3) касаційна скарга від 17 лютого 2022 року (вх. № 12687/2021Д5) на додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду від 16 грудня 2021 року, прийняту за результатами розгляду заяви ТОВ «Аксіома» про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу;
4) касаційна скарга від 17 лютого 2022 року (вх. № 12687/2021Д3) на додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду від 16 грудня 2021 року, прийняту за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.
ОСОБА_1 просила скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нові, якими відмовити у задоволенні заяв про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
22 квітня 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду ухвалою відкрив касаційне провадження у справі № 922/1964/21 за касаційними скаргами позивачки.
08 червня 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду передав справу № 922/1964/21 на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини третьої статті 302Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), оскільки вважав за необхідне відступити від висновку, викладеного в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18 про те, що інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатися тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. 
16 листопада 2022 року постановою Великої Палати Верховного Суду закрито касаційне провадження у справі № 922/1964/21 за касаційною скаргою ОСОБА_1 від 15 лютого 2022 року (вх. № 12687/2021Д2) на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 27 вересня 2021 року та постанову Східного апеляційного господарського суду від 07 грудня 2021 року.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 від 15 лютого 2022 року (вх. № 12687/2021Д4) на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 27 вересня 2021 року та постанову Східного апеляційного господарського суду від 07 грудня 2021 року у справі № 922/1964/21 залишено без задоволення. Додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 27 вересня 2021 року та постанову Східного апеляційного господарського суду від 07 грудня 2021 року у справі № 922/1964/21 залишено без змін.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 від 17 лютого 2022 року (вх. № 12687/2021Д5) на додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду від 16 грудня 2021 року у справі № 922/1964/21 залишено без задоволення. Додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду від 16 грудня 2021 року у справі № 922/1964/21 залишено без змін.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 від 17 лютого 2022 року (вх. № 12687/2021Д3) задоволено частково. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 16 грудня 2021 року змінено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 971 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 971 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 971 грн.
З висновком Великої Палати Верховного Суду про закриття касаційного провадження у справі № 922/1964/21 за касаційною скаргою ОСОБА_1 від 15 лютого 2022 року (вх. № 12687/2021Д2) на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 27 вересня 2021 року та постанову Східного апеляційного господарського суду від 07 грудня 2021 року не погоджуюся та відповідно до статті 34 ГПК України висловлюю окрему думку. 
Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6 Конституції України).
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. 
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) суд «встановлений законом» має бути утворений безпосередньо на підставі закону, діяти в законному складі в межах своєї предметної, функціональної та територіальної юрисдикції.
Показовим у цьому сенсі є рішення ЄСПЛ від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04), у пункті 24 якого йдеться про те, що фраза «встановлений законом» стосується не лише правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (рішення ЄСПЛ від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства (рішення ЄСПЛ від 22 червня 2000 року у справі «Коем та інші проти Бельгії» (Coeme and Others v. Belgium), заяви № 32492/96, 32547/96, 32548/96, 33209/96 та 33210/96).
У розумінні статті 6 Конвенції суд має бути обов`язково «встановлений законом». Цей вислів віддзеркалює принцип правової держави, невід`ємний для системи, запровадженої Конвенцією і Протоколами до неї загалом (рішення ЄСПЛ від 12 липня 2007 року у справі «Йоргич проти Німеччини» (Jorgicv. Germany), заява № 74613/01; від 25 жовтня 2011 року у справі «Річерт проти Польщі» (Richert v. Poland), заява № 54809/07). Такий орган, не встановлений відповідно до волевиявлення законодавця, буде неодмінно позбавлений легітимності, яка необхідна в демократичному суспільстві для вирішення спорів між приватними особами (рішення ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia); від 20 жовтня 2009 року у справі «Горгуладзе проти Грузії» (Gorguiladzev. Georgia), заява № 4313/04; від 31 травня 2011 року у справі «Конталексис проти Грeції» (Kontalexis v. Greece), заява № 59000/08).
Вимога про те, щоб суд був установленим законом, тісно пов`язана з іншими загальними вимогами статті 6 Конвенції щодо незалежності та неупередженості судової влади, причому обидві з них також є невід`ємною частиною основного принципу верховенства права в демократичному суспільстві. Як підсумок, «головною є довіра, якою надихають суди в демократичному суспільстві» (рішення ЄСПЛ від 01 грудня 2020 року у справі «Ґузмундур Андрі Астрадссон проти Ісландії» (Gu?mundur Andri Astra?sson v. Iceland), заява № 26374/18). 
Тобто «закон», про який каже стаття 6 Конвенції, є не просто законодавством, пов`язаним із організацією і повноваженнями судових органів (рішення ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia); від 25 жовтня 2011 року у справі «Річерд проти Польщі» (Richert v. Poland), заява № 54809/07; від 12 липня 2007 року у справі «Йоргич проти Німеччини» (Jorgic v. Germany)), але й будь-якими іншими внутрішньо-правовими нормами, недотримання яких робить неправомірною участь одного чи кількох суддів у розгляді справи (справа «Арчіл Панджикідзе та інші проти Грузії» (Archil Pandzhikidze and others v. Georgia), № 30323/02). Вислів «встановлений законом» стосується не лише правових підстав самого існування «суду», але й дотримання цим судом особливих правил, якими він має керуватись (там само), а також складу суду у кожній справі (рішення ЄСПЛ від 04 березня 2003 року у справі «Посохов проти Росії» (Posokhovv. Russia), заява № 63486/00; від 22 квітня 2010 року у справі «Фатуллаєв проти Азербайджану» (Fatullayev v. Azerbaijan), заява № 40984/07; від 31 травня 2011 року у справі «Конталексис проти Грeції» (Kontalexis v. Greece), заява № 59000/08).
Відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Велика Палата Верховного Суду є постійно діючим колегіальним органом Верховного Суду, до складу якого входить двадцять один суддя Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду: 1) у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права; 2) діє як суд апеляційної інстанції у справах, розглянутих Верховним Судом як судом першої інстанції; 3) аналізує судову статистику та вивчає судову практику, здійснює узагальнення судової практики; 4) здійснює інші повноваження, визначені законом.
Повноваження Великої Палати Верховного Суду в господарському судочинстві конкретизовано в частинах третій - п`ятій статті 302 ГПК України, у якій визначено обмежений перелік підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Зокрема, суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата): 1) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду; 2) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати: 3) дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Порядок передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду чітко передбачений у статті 303 ГПК України.
У частині першій зазначеної статті визначено, що питання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду вирішується касаційним судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.
Про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій - четвертій статті 302 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п`ятій або шостій статті 302 цього Кодексу (частина четверта статті 303 ГПК України).
Порядок передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду передбачений у статті 303 ГПК України, відповідно до частин першої - третьої якої питання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду вирішується судом (більшістю від складу суду, що розглядає справу) за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи і може бути вирішене до прийняття постанови судом касаційної інстанції.
Про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій - четвертій статті 302 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п`ятій або шостій статті 302 цього Кодексу (частина четверта статті 303 ГПК України).
Якщо Велика Палата Верховного Суду дійде висновку про відсутність підстав для передачі справи на її розгляд, а також якщо дійде висновку про недоцільність розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду, зокрема через відсутність виключної правової проблеми, наявність висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати Верховного Суду, або якщо Великою Палатою Верховного Суду вже висловлена правова позиція щодо юрисдикції спору у подібних правовідносинах, справа повертається (передається) відповідній колегії (палаті, об`єднаній палаті) для розгляду, про що постановляється ухвала. Справа, повернута на розгляд колегії (палати, об`єднаної палати), не може бути передана повторно на розгляд Великої Палати (частина шоста статті 303 ГПК України).
Тобто до Великої Палати Верховного Суду передається саме господарська справа. 
Цій передачі передує подання касаційної скарги (стаття 289 ГПК України), стадія відкриття касаційного провадження і витребування матеріалів справи (стаття 294 ГПК України) (у разі необхідності - залишення касаційної скарги без руху (стаття 292 ГПК України)), підготовка справи до касаційного розгляду (стаття 299 ГПК України).
Зазначені процесуальні дії відповідно до глави 2 «Касаційне провадження» розділу ІV «Перегляд судових рішень» ГПК України входять до повноважень суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Касаційний господарський суд.
Зокрема, відповідно до частини першої статті 292 ГПК України касаційна скарга реєструється у день її надходження до суду касаційної інстанції та не пізніше наступного дня передається судді-доповідачу, визначеному в порядку, встановленому статтею 32 цього Кодексу.
У разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, установлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 ГПК України, про що суддею постановляється ухвала про залишення касаційної скарги без руху. Питання про повернення касаційної скарги суд касаційної інстанції вирішує протягом двадцяти днів з дня надходження касаційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків (частини друга, п`ята статті 292 ГПК України).
Касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо вона не підписана (пункт 1 частини четвертої статті 292 ГПК України).
Із матеріалів справи вбачається, що 31 січня 2022 року ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду касаційна скарга ОСОБА_1 від 28 грудня 2021 року (вх. № 12687/2021) залишена без руху, зазначено про необхідність вказати: норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд неправильно застосував в оскаржуваному судовому рішенні; навести висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні; навести висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду, зазначити дату її прийняття та номер справи; обґрунтувати подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.
На усунення недоліків цієї касаційної скарги ОСОБА_1 подала касаційну скаргу від 15 лютого 2022 року (вх. № 12687/2021Д2).
За вказаною касаційною скаргою 08 червня 2022 року (разом з іншими касаційними скаргами ОСОБА_1 ) Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду відкрив касаційне провадження і витребував із суду першої інстанції цивільну справу № 922/1964/21.
Вже після передачі справи для розгляду в порядку частини третьої статті 302 ГПК України Велика Палата Верховного Суду виявила, що касаційна скарга від 15 лютого 2022 року (вх. № 12687/2021Д2) не підписана заявницею. 
Тобто не можна вважати, що ОСОБА_1 було усунено недоліки касаційної скарги від 28 грудня 2021 року (вх. № 12687/2021), а тому касаційне провадження за цією касаційною скаргою було відкрито Верховним Судом у складі Касаційного господарського суду помилково.
Закриваючи провадження за вказаною касаційною скаргою, Велика Палата Верховного Суду керувалася пунктом 2 частини першої статті 296 ГПК України, відповідно до якого суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що касаційну скаргу не підписано.
Із таким висновком Великої Палати Верховного Суду не погоджуємося, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 від 28 грудня 2021 року (вх. № 12687/2021) заявницею підписана. Не підписана заявницею касаційна скарга від 15 лютого 2022 року (вх. № 12687/2021Д2), яка подана на усунення недоліків касаційної скарги від 28 грудня 2021 року (вх. № 12687/2021), тому підстав для застосування пункту 2 частини першої статті 296 ГПК України немає. Недоліки матеріалів, направлених на виконання ухвали суду про усунення недоліків касаційної скарги, є додатковими, про існування яких особа, яка подала такі матеріали, має бути проінформована судом і повинна мати можливість їх виправити.
Стаття 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. 
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» («Bellet v. France»), заява № 23805/94).
Оскільки повноваження залишати касаційну скаргу без руху та відкривавати або відмовляти у відкритті касаційного провадження (повертати касаційну скаргу) належить Верховному Суду у складі Касаційного господарського суду і відповідно такі повноваження відсутні у Великої Палати Верховного Суду, з метою дотримання закріпленого у Конвенції права доступу до правосуддя справу необхідно було повернути відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для вирішення питання про повторне залишення касаційної скарги від 28 грудня 2021 року (вх. № 12687/2021) без руху. 
Суддя                                                                                                               О. М. Ситнік