Справа № 301/168/20

П О С Т А Н О В А
іменем України

        26 вересня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
судді-доповідачки Готри Т. Ю.,
суддів Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.,
за участю секретарки судового засідання Ігнатко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 25 лютого 2020 року, повне судове рішення складено 25.02.2020, ухвалене суддею Марковичем І.І.,

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК, банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 01.02.2011, згідно з якою отримала 2 400 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», затвердженими наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві.
При укладенні договору сторони керувалися умовами ч.1 ст.634 ЦК України (договір приєднання).
Банк за укладеним договором свої зобов`язання з надання кредиту виконав, а відповідачка ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором належним чином не виконує, а саме не сплачує кредит та відсотки за кредитом, у зв`язку з чим станом на 31.10.2019 у неї виникла заборгованість в сумі 212 089,36 грн, з яких : 845,69грн - заборгованості за кредитом, 204 443,67 грн - заборгованості за відсотками та 6 800,00 грн – заборгованості за пенею.
Посилаючись на те, що відповідачка зазначену заборгованість не погасила, а також кредитодавець на власний розсуд може вимагати від боржника будь яку частину заборгованості за кредитом, тому банк просив суд стягнути з  ОСОБА_1  на свою користь заборгованість у розмірі 135 446,59 грн, з яких : 845,69 грн - заборгованості за кредитом та 134 600,90 грн - заборгованості за відсотками за період з 01.02.2011 по 31.12.2018, а також 2 102,00 грн понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 25 лютого 2020 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 135 446,59 грн заборгованості за договором кредиту та 2 102,00 судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду відповідачка ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу внаслідок порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. 
Скарга мотивована тим, що банк звертаючись до суду із цим позовом не зазначив, на який строк їй було надано кредит, не вказав номер платіжної картки, а також строк її дії, що унеможливлює встановити чи дотримано позивачем строки звернення до суду із цим позовом.
Звертала увагу і на те, що додана до позовної заяви Анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку нею не підписана. У цій заяві зазначено бажаний кредитний ліміт 500 грн, тоді як у позовній заяві позивач зазначає суму 2 400 грн. А тому твердження позивача про те, що вона підписала Анкету-заяву та отримала кредит у розмірі 2 400 грн не відповідають матеріалам справи. Також заперечувала і підписання довідки про умови кредитування з використанням картки «Універсальна».
Зазначала і те, що додана до позовної заяви копія витягу з умов та правил надання банківських послуг нею не підписана, вона з цими умовами не ознайомлювалася, а отже і не погоджувалася, тому вважає, що між сторонами не був укладений кредитний договір.
Посилаючись на наведені обставини просила оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову банку відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 представниця позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» адвокатеса Гриниха Т.Ю. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
У судовому засіданні представниця позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» адвокатеса Гриниха Т.Ю. апеляційну скаргу не визнала та просила її залишити без задоволення. 
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а тому її неявка, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи. 

Заслухавши доповідь судді-доповідачки, пояснення представниці АТ КБ «ПРИВАТБАНК» адвокатеси Гринихи Т.Ю., перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Задовольняючи позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» суд першої інстанції виходив із його доведеності та обґрунтованості, а тому дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення із ОСОБА_1 заявленої банком заборгованості.
Колегія суддів у повній мірі погодитись із такими висновками місцевого суду не може, оскільки таких суд дійшов із порушенням норм матеріального та процесуального права з огляду на таке. 
Судом установлено, що 01 лютого 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник – АТ КБ «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_1 був укладений на підставі анкети-заяви кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку у розмірі 2 400 гривень. Своїм підписом в анкеті-заяві відповідачка підтвердила свою згоду, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.11).
Також відповідачка ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 01.02.2011, в якій сторонами погоджено умови кредитування, а саме визначено тип картки, тип кредитної лінії - відновлювальна, валюта картрахунку – гривня, базова відсоткова ставка -2,5% на місяць, розмір щомісячного платежу – 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів – до 25 числа місяця, що слідує за звітним, нарахування пені, комісії і штрафу за порушення строків платежів (а.с.12).
До кредитного договору банк додав витяг із Умов і правил надання банківських послуг (а.с.13-36). 
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором № б/н від 01.02.2011, то станом на 31.10.2019 у відповідачки виникла заборгованість в сумі 212 089,36 грн, з яких : 845,69грн - заборгованості за кредитом, 204 443,67 грн - заборгованості за відсотками та 6 800,00 грн – заборгованості за пенею (а.с.7-10).
Посилаючись на те,  що кредитодавець на власний розсуд може вимагати від боржника будь яку частину заборгованості за кредитом, банк просив суд стягнути з ОСОБА_1  на свою користь заборгованість у розмірі 135 446,59 грн, з яких : 845,69 грн - заборгованості за кредитом та 134 600,90 грн - заборгованості за відсотками за період з 01.02.2011 по 31.12.2018.
Відповідно до довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за цим кредитним договором ОСОБА_1 було видано кредитну картку від 01.02.2011 з терміном її дії до лютого 2014 року (а.с.112). 
Як убачається з довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК», то ОСОБА_1 був установлений кредитний ліміт у розмірі: 01.02.2011 - 500 грн, згодом такий неодноразово збільшувався та 24.08.2011 був установлений в розмірі 2 400 грн, а після зменшувався та 07.11.2019 був установлений в розмірі 0,00 грн (а.с.111).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою ст. 1054 ЦК України регламентовано, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Положеннями частини першої статті 633 ЦК України врегульовано, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною першою статті 1050 ЦК України констатовано, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отож, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Правилами ст. 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Позивач, як на підтвердження укладеного між сторонами договору, посилався на підписану відповідачкою заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, а також довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 01.02.2011, в якій сторонами погоджено умови кредитування, а саме : визначено тип картки, тип кредитної лінії - відновлювальна, валюта картрахунку – гривня, базова відсоткова ставка -2,5% на місяць, розмір щомісячного платежу – 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів – до 25 числа місяця, що слідує за звітним, нарахування пені та штрафу за порушення строків платежів. 
Наведені докази з достовірністю стверджують факт укладення між сторонами кредитного договору, в якому погоджено всі істотні умови, які є необхідними для договору даного виду, який відповідачкою в апеляційній скарзі хоч і заперечувався, але в судовому порядку нею не оскаржувався, а навпаки ОСОБА_1 виконувався, що стверджується розрахунком заборгованості за договором №б/н від 01.02.2011, згідно з яким відповідачка регулярно здійснювала погашення за наданим кредитом з 24.03.2011 до 14.08.2013 (а.с.7-8), що свідчить про погодження нею із такими умовами кредитного договору, в тому числі нарахованими відсотками за користування одержаними кредитними коштами. 
Приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України регламентовано, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому не є правомірним нарахування процентів на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України до повного погашення заборгованості за кредитом.
Отже, на переконання колегії суддів, оскільки строк дії кредитної картки ОСОБА_1 закінчився ще у лютому 2014 року, строк дії кредитного договору сторони не продовжували, що безумовно свідчить про закінчення строку дії кредитного договору, а тому задоволенню підлягають вимоги банку про стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту в сумі 845,69 грн та лише відсотків до цього часу, тобто до лютого 2014 року, що згідно з наданим розрахунком заборгованості становить 174,78 грн станом на 28.02.2014 (а.с.8). При цьому нараховані після лютого 2014 року, тобто після закінчення строку дії кредитного договору, відсотки задоволені бути не можуть, оскільки права АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у даному випадку захищенні положеннями ст. 625 ЦК України, застосування яких банк у цій справі не просив.
Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З огляду на наведене, апеляційний суд констатує, що позивач у повній мірі не довів належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами своїх вимог, у межах перегляду судом апеляційної інстанції оскаржуваного судового рішення, які знайшли тільки часткове підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Доводи апеляційної скарги, колегія суддів частково уважає слушними, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
За таких обставин, оскаржене рішення суду в частині задоволення вимог банку про стягнення з ОСОБА_1 відсотків за користування кредитом після закінчення строку дії кредитного договору не може вважатись законним та обґрунтованим, а тому відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з одночасним ухваленням у цій частині нового судового рішення про часткову відмову у задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 відсотків у розмірі 134 426,12 гривень. У решті рішення суду слід залишити без змін.
Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 25 лютого 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» відсотків змінити та стягнути такі в розмірі 174 гривень 78 копійок. У решті вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 відсотків відмовити.
У решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складення повного судового рішення
Повне судове рішення складено 05 жовтня 2022 року.

Суддя-доповідачка 

Судді