Постанова
іменем України 
15 вересня 2022 року
м. Київ
справа № 707/2032/16-к
провадження № 51-3661 км 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання                                       ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                           ОСОБА_5 ,
захисника в режимі відеоконференції                         ОСОБА_6 ,
особи, кримінальне провадження щодо якої 
закрито, в режимі відеоконференції                            ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року у кримінальному провадженні № 42016250000000155 від 20 липня 2016 року за обвинуваченням 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України. 

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 16 жовтня 2018 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1360 грн. 
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у відкритому викраденні чужого майна за наступних обставин.
19 липня 2016 року приблизно о 14:20 потерпіла ОСОБА_9 на власному автомобілі марки «Mercedes-Benz A 210», державний реєстраційний номер   НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Вільшанській в с. Закревки Черкаського району Черкаської області, переїхавши через річку Вільшанка, повернула наліво та зупинила автомобіль на території сільського пляжу. У цей час позаду її автомобіля зупинився автомобіль «Fiat Doblo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням інспектора Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_7 , який перебував при виконанні своїх службових обов`язків. Вийшовши з автомобіля, ОСОБА_7 підійшов до автомобіля ОСОБА_9 та вказав на необхідність пред`явлення йому документів на транспортний засіб та посвідчення водія. У подальшому ОСОБА_7 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, повідомивши потерпілій ОСОБА_9 завідомо неправдиву інформацію про нібито порушення нею Правил дорожнього руху та вчинення адміністративного правопорушення, скориставшись її розгубленим станом, відкрито викрав з гаманця, який остання тримала у руці, грошові кошти у сумі 500 грн, чим спричинив їй майнової шкоди на вказану суму. 
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 залишено без задоволення, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволено частково, вирок місцевого суду скасовано, а кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України закрито у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпаністю можливостей їх отримання.
Вимоги, викладені у касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_8 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить переглянути ухвалу апеляційного суду у касаційному порядку. При цьому вказує, що апеляційний суд, ухвалюючи рішення, послався лише на показання обвинуваченого та свідків сторони захисту, а саме ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які не були очевидцями події та безпосередньо не сприймали обставини вчинення злочину, а самі відомості про кримінальне правопорушення їм стали відомі лише зі слів потерпілої, що в силу ст. 97 КПК України є показаннями з чужих слів. При цьому прокурор також зазначає, що вказані свідки в суді першої інстанції не допитувалися, а їх показання стороною захисту в порядку ч. 12 ст. 290 КПК України стороні обвинувачення не відкривалися, тому вони не можуть бути допущені та враховані судом як докази.
Разом з тим прокурор зауважує, що судом апеляційної інстанції не було допитано всіх осіб, заявлених стороною обвинувачення, зокрема і потерпілу ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_15 , показання яких мають ключове значення для встановлення обставин подій, оскільки саме ці особи вказували на вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину. 
Крім того, прокурор стверджує, що судом не було надано належної правової оцінки показанням свідка ОСОБА_16 , яка була очевидцем злочину та у своїх поясненнях зазначала, що бачила, як ОСОБА_7 щось взяв з гаманця потерпілої, а про те, що це були грошові кошти вона дізналась від ОСОБА_9 , коли остання повернулась в автомобіль. Одночасно прокурор зауважує, що апеляційний суд безпідставно поставився до вказаних показань критично, не зазначивши, в чому саме полягає зацікавленість свідка ОСОБА_16 та які докази дають сумніви у правдивості її показань. 
Також, на переконання прокурора, судом апеляційної інстанції було залишено поза увагою показання свідка ОСОБА_17 , яка підтверджувала факт спілкування потерпілої з обвинуваченим та те, що останній незаконно заволодів грошовими коштами ОСОБА_9 . 
Одночасно прокурор вказує, що апеляційним судом не було враховано й інші докази, які наявні в матеріалах кримінального провадження та, на думку сторони обвинувачення, підтверджують факт вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину. 
На зазначену касаційну скаргу захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав заперечення, в яких, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів сторони обвинувачення, просив касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду – без зміни. 
 
Позиції інших учасників судового провадження 
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити. 
Особа, кримінальне провадження щодо якої закрито, ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 заперечували щодо задоволення касаційної скарги прокурора, просили рішення суду апеляційної інстанції залишити без зміни, а подану касаційну скаргу – без задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України однією з підстав для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. 
За ч. 2 ст. 438 КПК України у зв`язку з наявністю підстави, зазначеної у п.1 ч. 1 вказаної статті, суд касаційної інстанції має керуватися ст. 412 цього Кодексу. 
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.
Судове рішення є актом реалізації судової влади. Якість судового рішення – це один із основних критеріїв ефективності правосуддя. Судове рішення високої якості – це рішення, яке досягає правильного результату – наскільки це дозволяють надані судді матеріали – у справедливий, швидкий, зрозумілий та недвозначний спосіб. Оцінка якості кожного рішення повинна здійснюватися тільки через використання права оскарження, установленого законом.
Ухвала апеляційного суду – це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, ухвали, що перевіряються в апеляційному порядку. Вона повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законною, обґрунтованою і вмотивованою.
Законність ухвали апеляційного суду – це його сувора відповідність приписам матеріального та процесуального права. Законною може бути лише та ухвала суду апеляційної інстанції, яка постановлена при неухильному дотриманні процесуального закону на всіх стадіях кримінального процесу.
Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 судом апеляційної інстанції розглянуто з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону з огляду на наступне.
Положеннями статей 370, 419 КПК України передбачено, що ухвала апеляційного суду має бути законною, обґрунтованою і вмотивованою.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з вимогами ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
У правовій позиції, викладеній в постанові від 21 січня 2016 року (справа                              №5-249кс16), Верховний Суд України зазначив, що безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним усіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними в ч. 1 ст. 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження. Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження: презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальності сторін та свободи в поданні ними своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (п.п. 10, 13, 15 ст. 7 КПК України). Тому засада безпосередності виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, недотримання її судом, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 23 та ст. 86 цього Кодексу, означає, що докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими та враховані при постановленні рішення судом, крім випадків, передбачених зазначеним кодексом, а отже, судове рішення відповідно до ст. 370 цього кодексу не може бути визнано законним і обґрунтованим та згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України підлягає скасуванню.
Про важливість дотримання принципу безпосередності дослідження доказів Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх постановах від 10 травня 2018 року у справі № 264/8032/15-к (провадження № 51-2592км18), від 13 червня 2018 року у справі № № 753/15603/14-к (провадження № 51-4092км18), від 16 січня 2020 року у справі № 301/2285/16-к (провадження № 51-5165км19) та від 04 листопада 2021 року у справі № 175/1261/18 (провадження № 51-3584км20).
За змістом статей 404, 409 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. При цьому апеляційний суд наділений повноваженнями за певних обставин повторно досліджувати докази та обставини, встановлені під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції. 
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК України судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому                                  статтями 368-380 цього Кодексу. Ухвала суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має містити встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. При скасуванні або зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку чи ухвали.
Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 серпня 2020 року (справа № 520/14112/14-к, провадження № 51-846км20), рішення апеляційного суду про скасування обвинувального вироку та закриття кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284, ст. 417 КПК України має містити встановлені судом першої інстанції обставини, аналіз доказів, які судом першої інстанції були покладені в основу обвинувального вироку, та відповідну власну оцінку, переоцінку таких доказів у випадку, якщо суд апеляційної інстанції дійде висновку, що судом першої інстанції помилково було враховано той чи інший доказ як такий, що підтверджує вину особи, так і висновки щодо належності та допустимості доказів, які, на думку апеляційного суду, не є такими. Дотримання принципу безпосередності дослідження доказів апеляційним судом у такому випадку є обов`язковим.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд, ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 , зазначив, що вина останнього у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,    ОСОБА_18 , а також наданими стороною обвинувачення письмовими доказами, зокрема: протоколом про прийняття заяви про вчинення злочину від 19 липня 2018 року, протоколами огляду від 20 липня 2016 року та 11 серпня 2016 року, протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11 серпня 2016 року за участю потерпілої ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , протоколами слідчих експериментів від 13 серпня 2018 року за участю потерпілої ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 .
Апеляційний суд, переглядаючи вирок місцевого суду в порядку апеляційної процедури за апеляційними скаргами захисника та прокурора, провів допити обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_11 , ОСОБА_20 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та дослідив посадову інструкцію поліцейського патрульної поліції, затверджену наказом Департаменту патрульної поліції від 05 січня 2016 року № 4/1, наказ т.в.о. Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції Головного управління національної поліції в Черкаській області ОСОБА_13 від 08 травня 2016 року № 60 про закріплення адміністративних зон та дільниць за старшими інспекторами Черкаського районного відділення поліції Головного управління національної поліції в Черкаській області, дані, що характеризують ОСОБА_7 як працівника правоохоронного органу, а також дані про притягнення потерпілої ОСОБА_9 в якості підозрюваної, а в подальшому в якості обвинуваченої у кримінальному провадженні № 12016140080003829 від 24 жовтня 2016 року за ч. 4 ст. 190 КК України, дійшов висновку, що вказані докази не доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, поза розумним сумнівом, що згідно п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України є підставою для закриття кримінального провадження. 
Водночас апеляційний суд залишив поза увагою докази, які були враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення, посилаючись на те, що, оскільки питання про дослідження інших доказів, наданих стороною обвинувачення та покладених місцевим судом в основу обвинувального вироку, учасниками судового провадження в суді апеляційної інстанції не ставилось, то суд в силу ч. 3 ст. 404 КПК України позбавлений можливості надавати їм оцінку.
Таким чином, апеляційний суд, скасовуючи обвинувальний вирок місцевого суду та закриваючи кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, фактично прийняв протилежне за своїм змістом та суттю судове рішення, при цьому безпосередньо не дослідивши усіх наявних в матеріалах провадження доказів, які судом першої інстанції були покладені в основу рішення, та не надавши їм власної оцінки, що суперечить вимогам кримінального процесуального закону та усталеній практиці Верховного Суду.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції при постановленні ухвали грубо порушив вимоги кримінального процесуального закону, прийняте ним рішення за своїм змістом не відповідає законодавчим приписам кримінального процесуального законодавства.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, оскільки за наявності зазначених порушень колегія суддів не вбачає підстав для надання оцінки іншим доводам касаційної скарги.
На думку колегії суддів, допущення зазначених порушень під час складання судового рішення ставить під сумнів законність ухваленого щодо ОСОБА_7 рішення, тому є неприйнятним. Ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7 не можна вважати законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України, а кримінальне провадження в цій частині – призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
При новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог КПК України та прийняти законне і обґрунтоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
 
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 задовольнити частково. 
Ухвалу Черкаського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                      ОСОБА_3