ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6713/22 Справа № 191/1824/21 	  	Головуючий у першій інстанції:  Прижигалінська Т.В. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2022 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Єлізаренко І.А., Свистунової О.В., 
за участю секретаря                 Сахарова Д.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційним скаргам Синельниківського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), Державної казначейської служби України на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1  до Синельниківського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Державної Казначейської служби України, третя особа - державний виконавець Синельниківського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бігма Ганна Олександрівна, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю державного виконавця,– 
ВСТАНОВИЛА:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що у Синельниківському МРВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження №52052500 та виконавчий лист Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області №437/502/12, виданий 20 березня 2012 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 06 березня 2018 року державним виконавцем Синельниківського МРВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Бігма Г.О. в рамках виконавчого провадження №52052500 винесено постанову «Про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України». Однак ним в подальшому вся наявна заборгованість з виплати аліментів була погашена в повному обсязі. 15 серпня 2018 року, у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 будь-якої заборгованості щодо сплати аліментів в рамках виконавчого провадження №52052500, державним виконавцем Синельниківського МРВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Бігма Г.О. винесено постанову «Про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України». 14 січня 2020 року ОСОБА_1 було укладено договір №К 497/200114-1 на туристичне обслуговування з ТОВ «ДЖОІН АП». Загальна вартість туристичних послуг згідно договору склала 31500,00 гривень. Вказану суму туристичних послуг ним особисто було сплачено в повному обсязі, що підтверджується квитанцією №К 497/200114-1 від 14 січня 2020 року та квитанцією №К 497/200114-1 від 22 червня 2020 року. Вказаний договір передбачав його виїзд за межі України на відпочинок. Зазначений договір було укладено, оскільки йому достовірно було відомо про наявність винесеної 15 серпня 2018 року постанови в рамках виконавчого провадження №52052500 державним виконавцем Синельниківського МРВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Бігма Г.О. «Про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України». Після 15 серпня 2018 року його державним виконавцем Синельниківського МРВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області не попереджалось про наявність ще якоїсь постанови за змістом протилежної тій, що була винесена 15 серпня 2018 року та відповідно з нею він не ознайомлювався. 03 липня 2020 року при проходженні прикордонного контролю співробітниками ВПС «Бориспіль 1» було винесено рішення відносно позивача про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку на підставі (як зазначено у рішенні) постанови Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 06 березня 2018 року «Про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України». При цьому співробітниками ВПС «Бориспіль 1» було зазначено, що іншою постановою, ніж від 06 березня 2018 року, вони не володіють рівно як і те, що іншої постанови від Синельниківського МРВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області до них не надходило. Перебуваючи в м.Києві позивач в телефонному режимі зв`язався з державним виконавцем Синельниківського МРВ ДВС, однак зрозумілої відповіді щодо причин відсутності в підрозділі охорони державного контролю постанови від 15 серпня 2018 року «Про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України» він не отримав. При цьому державним виконавцем не було вказано й на те, що мається ще якась інша постанова, протилежна за змістом тій, що винесена 15 серпня 2018 року, яка винесена після вказаної дати. Таким чином, в результаті, як на його погляд, протиправною бездіяльністю державного виконавця Синельниківського МРВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Бігма Г.О., що виразилась в не направленні до окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України постанови від 15 серпня 2018 року «Про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду з України», було порушено Конституційне право позивача вільно залишити територію України, оскільки фактично в день вильоту за межі України для нього не існувало обмежень, які встановлюються законом і лише бездіяльність державного виконавця стала причиною заборони у праві його виїзду за межі України. Синельниківським МРВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області не було надано жодного документу, який би підтверджував факт отримання постанови державного виконавця від 15 серпня 2018 року представниками Адміністрації державної прикордонної служби України. Позивач вважає, що за вищевказаних обставин можливий лише єдиний висновок - Синельниківським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області постанова державного виконавця від 15 серпня 2018 року до Адміністрації державної прикордонної служби України фактично направлена не була, що стало причиною винесення 03 липня 2020 року при проходженні прикордонного контролю співробітниками ВПС «Бориспіль 1» рішення відносно ОСОБА_1 про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку на підставі (як зазначено у рішенні) постанови Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 06 березня 2018 року «Про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України» та відповідно унеможливило його виїзд на відпочинок за межі України. Позивач посилається на вимоги ст.22 ЦК України і зазначає, що внаслідок вказаної бездіяльності державного виконавця йому спричинені матеріальні збитки, понесені ним на оплату туристичних послуг, в розмірі 31500,00 грн. Крім того, позивач посилається на те, що внаслідок неправомірної бездіяльності державного виконавця йому спричинена моральна шкода, яка виразилася в обуренні через таку бездіяльність державного виконавця, понесенні матеріальних збитків, переїздом до м.Києва і назад. Внаслідок цього на грунті повного безсилля і відсутності можливості виправити ситуацію в сім`ї позивача з`явилися суперечки і непорозуміння, що додатково спричиняє йому моральні страждання. Неправомірна бездіяльність державного виконавця позбавило його єдиної можливо за все життя можливості отримати відпочинок, покращити стан здоров`я. Внаслідок вищезазначеного, нервовий стан позивача призвів до того, що він вночі не може спокійно спати, вранці виникає слабкість і головний біль. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в сумі 50000,00 грн. Тому, позивач просив стягнути з Держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь вищезазначений розмір матеріальної шкоди, моральної шкоди, витрат на надання правничої допомоги і витрати по сплаті судового збору. Позивач просить суд стягнути з Держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь ОСОБА_1 41500,00 грн. у відшкодуванні матеріальної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю державного виконавця Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ оплата туристичних послуг в сумі 31500,00 грн. та витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 10000,00 грн.).
Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в сумі 31500 грн. та моральної шкоди в сумі 10 000 грн., завдані неправомірною бездіяльністю державного виконавця Синельниківського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бігма Г.О. В задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовлено. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на сплату судового збору в сумі 1816 грн. та понесені ним витрати на надання правничої допомоги в сумі 5000,00 грн.
В апеляційній скарзі Синельниківський відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про залишення без задоволення позовних вимог.
В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України.
Місцезнаходженням відповідача Синельниківського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) є м. Синельникове по вул. Каштанова, 52. На день розгляду даної справи на території м. Синеотникове та м. Дніпро не ведуться активні бойові дії, що свідчить про те, що поточна обстановка у даному регіоні є стабільною. Також, колегія суддів зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази неможливості за об`єктивних обставин, брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою технічних засобів, визначених ЦПК України. 
У даній справі питання права не становлять особливої складності. Судовий захист повинен відповідати умовам процесуальної економії, враховуючи, що пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами. З урахуванням викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників процесу. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг та скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення, виходячи з наступного. 
       Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що в Синельниківському МРВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження №52052500 та виконавчий лист Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області №437/502/12, виданий 20 березня 2012 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
06 березня 2018 року державним виконавцем Синельниківського МРВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Бігма Г.О. в рамках виконавчого провадження №52052500 винесено постанову «Про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України». Однак, ОСОБА_1 в подальшому вся наявна заборгованість з виплати аліментів була погашена в повному обсязі.
15 серпня 2018 року у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 будь-якої заборгованості щодо сплати аліментів в рамках виконавчого провадження №52052500 державним виконавцем Синельниківського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Бігма Г.О. винесено постанову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України (а.с. 19 т. 2).
14 січня 2020 року ОСОБА_1 укладено договір №К497/200114-1 на туристичне обслуговування з ТОВ «ДЖОІН АП». Загальна вартість туристичних послуг згідно договору склала 31500,00 грн. Вказаний договір передбачав його виїзд за межі України на відпочинок.
Відповідно до розрахункових квитанцій №К497/200114-1 від 14 січня 2020 року та №К497/200114-1 від 22 червня 2020 року туристичні послуги в сумі 31500,00 грн. ОСОБА_1 сплачено в повному обсязі (а.с. 30 т.1).
03 липня 2020 року при проходженні прикордонного контролю співробітниками ВПС «Бориспіль 1» прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку відносно ОСОБА_1 на підставі постанови Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 06 березня 2018 року про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України (а.с. 31-32 т.1).
Листом №7365 від 03.11.2020 Державна прикордонна служба України повідомила позивача, що на момент проходження прикордонного контролю громадянином України ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , інформація щодо обмеження у праві виїзду за кордон була наявна в бази даних. Приймаючи рішення про відмову в перетинанні державного кордону України відносно громадянина ОСОБА_1 посадові особи ВПС «Бориспіль-1» не зверталися до Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у зв`язку з тим, що дані дії не передбачені Порядком дій уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України в разі виявлення в пунктах пропуску через державний кордон України та контрольних пунктах в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї осіб, стосовно яких надано доручення, та порядку взаємодії органів охорони державного кордону з уповноваженими державними органами, які надали доручення, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23 червня 2017 року №535, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 вересня 2017 року за №1091/30959» (а.с. 33-34).
Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2021 року скаргу адвоката Красюка Івана Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на бездіяльність державного виконавця Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області задоволено. Визнано причини пропуску ОСОБА_4 строку для звернення до суду за захистом прав і законних інтересів поважними, поновивши цей строк. Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Бігма Г.О. щодо не надання до Державної прикордонної служби України постанови від 15.08.2018 року «Про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України» (а.с.45-54 т.1).
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2021 року залишено без змін і підтверджено неправомірну бездіяльність державного виконавця щодо не надання до Державної прикордонної служби України постанови від 15 серпня 2018 року «Про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України» (а.с. 128-134 т.1).
Ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2021 року і постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. (а.с. 158-161 т.1).
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. 
За правилами, встановленими частиною 1 статті 1173 ЦК, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів
У ст. 1174 ЦК України зазначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.
Оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статей 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою підлягають доказуванню на загальних підставах та відповідно до статті 81 ЦПК України є обов`язком позивача.
Дії (бездіяльність) відділу державної виконавчої служби, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (стаття 11 ЦК України).
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що неправомірність бездіяльності державного виконавця щодо не надання до Державної прикордонної служби України постанови від 15 серпня 2018 року про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України була встановлена ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2021 року, яка набрала законної сили, - колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення на користь  ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 31500,00 грн. за оплату туристичних послуг.
Щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.
За правилами, встановленими частиною 1 статті 1167 ЦК, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала цю шкоду, при наявності її вини.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України» Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Виходячи з викладеного, встановивши, що спірні правовідносини між сторонами виникли з підстав протиправної бездіяльності державного виконавця; приймаючи до уваги, що позивач зазнав душевних переживань, знаходився у постійному психологічному напруженні через безрезультатне витрачання грошових коштів та позбавлення відпочинку, - колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди у необхідному та достатньому розмірі 7000,00 грн.
Проте, відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.
Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.
Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року по справі №554/5980/18.
З урахуванням наведеного вище, встановивши, що Державна казначейська служба України не є стороною спірних правовідносин, - в задоволенні позовних вимог до Державної казначейської служби України повинно бути відмовлено у повному обсязі.
На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення на користь позивача матеріальної та моральної шкоди з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України та відмовити в задоволенні позовних вимоги до ДКСУ повністю і в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. 
При вирішення питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу колегія приймає до уваги, що згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
За положеннями ч. 4 вказаної вище статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Даний висновок зазначений в постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року №61-30494св18.
З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та адвокатом Красюк Іваном Васильовичем 21 липня 2020 року було укладено договір про надання юридичної допомоги (а.с. 57 т.1).
Згідно акту від 01.03.2021, ОСОБА_1 в рахунок оплати у вигляді гонорару за надання правової допомоги 01.03.2021 року передав адвокату Красюк І.В. грошові кошти в сумі 10000,00 грн. (а.с. 55 т.1). 
Колегія зазначає, що ні в договорі про надання юридичної допомоги ні в акті про сплату ОСОБА_1 гонорару, не вказано конкретну справу, в якій надається правова допомога.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що матеріали справи не містять акту приймання-передачі виконаних робіт та документів, які свідчать про оплату гонорару (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки), - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача витрат на професійну правову допомогу в розмірі 10000,00 грн. у зв`язку з недоведеністю. 
За положеннями ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи викладене та приймаючи до уваги, що апеляційні скарги та позовні вимоги задоволено частково, з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1  підлягають стягненню судові витрати в сумі 763,99 грн. (908,00*2*42,07%). З  ОСОБА_1 на користь Синельниківського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1578,01 грн. (2724,00*57,93%).
Крім того, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги ДКСУ на користь Державної казначейської служби України підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в розмірі 2724,00 грн. з  ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення; апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Синельниківського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) – задовольнити частково. 
Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України – задовольнити частково. 
Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2022 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Державної Казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю державного виконавця – відмовити. 
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до Синельниківського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю державного виконавця – задовольнити частково. 
Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) матеріальну шкоду в розмірі 31500,00 грн., моральну шкоду в розмірі 7000,00 грн., а всього 38500 (тридцять вісім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. 
В задоволенні іншої частини позовних вимог  ОСОБА_1 до Синельниківського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю державного виконавця – відмовити. 
Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 763 (сімсот шістдесят три) 99 коп. 
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Державної казначейської служби України (код ЄДРПОУ 37567646) судові витрати в розмірі 2724 (дві тисячі сімсот двадцять чотири) грн. 00 коп. 
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Синельниківського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (код ЄДРПОУ 34701502) судові витрати в розмірі 1578 (одна тисяча п`ятсот сімдесят вісім) грн. 01 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий                                                                        Т.П. Красвітна

Судді                                                                                І.А. Єлізаренко
                                                                               
                                                                                       О.В. Свистунова