ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 р. 	Справа № 440/6507/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.06.2021, головуючий суддя І інстанції: Т.С. Канигіна, м. Полтава,   по справі № 440/6507/20
за позовом               ОСОБА_1  
до              Військової частини НОМЕР_1                      
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі – ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), в якому просила суд:
-  визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 у частині невиплати   ОСОБА_1 належної та повної суми одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту, грошової компенсації за піднайом житлового приміщення та грошової компенсації у зв`язку із порушенням строків виплати грошового забезпечення;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити на користь ОСОБА_1 доплату суми одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту в розмірі 2931,00 грн;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити на користь ОСОБА_1 виплату грошової компенсації у зв`язку із порушенням строків виплати грошового забезпечення в розмірі 5481,91 грн;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити на користь ОСОБА_1 виплату грошової компенсації за піднайом житлового приміщення у розмірі 11400,00 грн;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 відшкодувати завдану ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.06.2021р. зазначений позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 в частині невиплати ОСОБА_1 належної та повної суми одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту, середнього заробітку за час затримки сплати належних при звільненні сум.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 доплату суми одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту в розмірі 2931 (дві тисячі дев`ятсот тридцять одна) грн 44 (сорок чотири) коп.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки сплати належних при звільненні сум у розмірі 2674 (дві тисячі шістсот сімдесят чотири) грн 16 (шістнадцять) коп, з урахуванням податків, зборів і обов`язкових платежів.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за піднайом (найм) жилих приміщень у розмірі 11400 (одинадцять тисяч чотириста) грн.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України, постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. №704,  постанови Кабінету Міністрів України від 23.06.2013р. № 450, п. 242 Положення про проходження громадянами військової служби у Збройних силах України, затвердженого Указом Президента України № 1151 від 10.12.2008р., ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 211, ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
З огляду на відсутність клопотань від учасників справи про розгляд справи за їх участю суд розглядає справу в порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 29.10.2019 ОСОБА_1 укладено перший контракт на проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу. Пунктом 3 зазначеного контракту передбачено, що він є строковим та укладений відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на три роки /а.с. 12-13/.
Відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по строковій частині) від 14.07.2020 №156 старшого солдата ОСОБА_1 , оператора радіорелейної станції Р-409 взводу зв`язку роти зв`язку польового вузла зв`язку, звільнену з військової служби у запас наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) від 14.07.2020 №50-рс відповідно до пункту "ґ" (через сімейні обставини) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", вирішено вважати такою, що справи та посаду здала 14.07.2020 /а.с 22-23/.
У листі тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.08.2020 №2587 зазначено, що до ІНФОРМАЦІЯ_1 з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, відповідно до частини третьої статті 7 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР за належністю надійшло звернення ОСОБА_1 від 22.07.2020 (вх. від 30.07.2020 №2771) щодо неправомірних дій, вчинених окремими посадовими особами Військової частини НОМЕР_1 . У ході проведення перевірки, викладені у заяві факти частково знайшли своє об`єктивне підтвердження, а саме: виявлено порушення чинного законодавства-щодо порядку виплати грошового забезпечення та соціального захисту військовослужбовців Збройних Сил України. Згідно з постановою КМУ №704 (у редакції постанови КМУ №103) розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, а також сума одноразової грошової допомоги військовослужбовцям після підписання ними першого контракту, є стала величина – розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018. Тому сума одноразової грошової допомоги військовослужбовцям після підписання першого контракту у 2019 році, у порівнянні з 2018 роком, не змінювалася, оскільки залежить вона від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01.01.2018, що становить 1762,00 грн, а не 1921,00 грн (станом на 01.01.2019). Перевіркою встановлено, що згідно з пунктом 11 контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу, укладеного Міністерством оборони України з одного боку, та громадянкою ОСОБА_1 з іншого боку, контракт набирає чинності з 29.10.2019. Тому виплату одноразової грошової допомоги після підписання першого контракту позивачу здійснено на підставі норм діючих 
28.09.2020 позивач звернулась до ВЧ НОМЕР_1 з листом-вимогою, у якому зазначила, що після звільнення з військової служби з нею не проведений повний та своєчасний розрахунок зі сплати належних їй грошових коштів, просила у добровільному порядку: здійснити виплату (доплату) належної суми за перший контракт у розмірі 2600,00 грн; виплатити компенсацію за піднайом житла за 4 місяці у розмірі 10800,00 грн; виплатити грошову компенсацію (середній заробіток за час прострочення повного розрахунку на момент звільнення) за шість днів; зобов`язати керівництво Військової частини НОМЕР_1 видати направлення на проходження військово-лікарської комісії для визначення факту та ступеню захворювання, набутого за час проходження військової служби та пов`язаного з виконанням службових обов`язків із проходження військової служби /а.с. 20/.
Листом Військової частини НОМЕР_1 від 06.10.2020 вих. №1546/32/15/857 повідомлено позивача про те, що виплата одноразової грошової винагороди за перший контракт позивачу здійснена відповідно вимог наказу Міністра Оборони України від 07.06.2018 №280 та телеграми Міністра Оборони України від 28.12.2018 вих. 248/9240 станом на 2019 рік у розмірі 13885,00 грн, оскільки позивач призвана на військову службу за контрактом у жовтні 2019 року. Стосовно виплати компенсації за піднайом жилого приміщення, відповідно до вимог Постанови КМУ від 26.06.2013 №450 "Про розмір і порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил ... за піднайом (найом) ними житлових приміщень" грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця. У діловодство військової частини відповідного рапорту позивачем не надавалось. Виплатити середній заробіток неможливо у зв`язку з наданням позивачем згоди на виключення зі списків військової частини, рапорт від 14.07.2020 про згоду виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 (вх. №3891 від 14.07.2020). Крім того, направлення для проходження військово-лікарської комісії надається тільки військовослужбовцям військової частини, які проходять військову службу. Відповідно до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 (зі змінами), пунктом 22.12 визначено: "постанова ВЛК про ступінь придатності військовослужбовця до військової служби чинна протягом 12 місяців з моменту проведення медичного огляду" /а.с. 58/.
Вважаючи протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 у частині невиплати   ОСОБА_1 належної та повної суми одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту, грошової компенсації за піднайом житлового приміщення, грошової компенсації у зв`язку із порушенням строків виплати грошового забезпечення, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення по даній справі, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі – Закон №2011-ХІІ).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону №2011-ХІІ дія цього Закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.
За приписами частини другої статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять, зокрема, одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з частиною четвертою статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Підпунктом 8 пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №704 від 30.08.2017 (далі – Постанова №704) визначено виплачувати одноразову грошову допомогу військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу після укладення ними першого контракту в таких розмірах: особам рядового складу - вісім розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; особам сержантського і старшинського (молодшого начальницького) складу - дев`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; особам офіцерського (середнього, старшого та вищого начальницького) складу - десять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
При цьому, пунктами 2 та 3 зазначеної постанови установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.
Отже, безпосередньо Законом №2011-XII та постановою КМУ №704 визначено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям здійснюється в порядку, що затверджується, зокрема, Міністерством оборони України.
Так, наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі – Порядок №260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.
Порядок №260 розроблено відповідно до Закону № 2011-XII та Постанови №704.
Згідно з пунктом 1 розділу ХХІІ Порядку №260 одноразова грошова допомога військовослужбовцям після укладення ними першого контракту виплачується: особам, які приймаються на посади рядового складу строком на 3 роки; особам, які приймаються на посади сержантського і старшинського складу строком на 3 роки і більше; особам, які приймаються на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу строком на 1 рік і більше; особам, які підписали контракт строком на 5 років і більше, із числа військовослужбовців, призначених на посади осіб сержантського і старшинського складу, осіб офіцерського складу після закінчення вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти (підготовка яких здійснюється за державним замовленням), за умови вступу до виконання обов`язків за цими посадами.
Пунктом 3 розділу ХХІІ Порядку №260 визначено, що виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця після набрання чинності першим контрактом, призначення на посаду та вступу до виконання обов`язків за посадою на підставі наказу командира.
Таким чином, виплата одноразової грошової допомоги можлива за наявністю та сукупністю таких умов: набрання чинності першим контрактом, призначення на посаду та вступу до виконання обов`язків за посадою на підставі наказу командира.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем укладено контракт на проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу 29.10.2019 строком на три роки, тобто на термін, передбачений у розділі ХХІІ Порядку №260 /а.с. 12-13/.
Пунктом 11 зазначеного контракту передбачено, що цей контракт набирає чинності  29.10.2019р.
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 призначення на посаду та приступила до виконання своїх посадових обов`язків 27.02.2020, що підтверджується довідками Військової частини НОМЕР_1 від 01.02.2021 №122, №123, №124 та не заперечується сторонами /а.с. 95-97/.
Таким чином, сукупність усіх умов для отримання одноразової грошової допомоги після укладання першого контракту настала саме 27.02.2020.
Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги про те, що виплата позивачу грошової допомоги після укладання першого контракту обґрунтовано здійснена на підставі норм, діючих у 2019 році є безпідставними.
Згідно з підпунктом 8 пункту 6 Постанови №704 одноразова грошова допомога військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу після укладення ними першого контракту повинна виплачуватись особам рядового складу у сумі восьми розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Враховуючи, що сукупність умов для отримання позивачем одноразової грошової допомоги після укладання першого контракту настала у 2020 році, обчислення розміру цієї грошової допомоги здійснюється виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого Законом України від "Про Державний бюджет України на 2020 рік".
Так, статтею 7 Закону України від 14.11.2019 №294-ІХ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, працездатних осіб: з 01.01.2020 - 2102,00 грн.
Таким чином, одноразова грошова допомога при укладанні контракту ОСОБА_1 підлягає виплаті у розмірі 16816,00 грн (2102,00 грн х 8).
Разом з тим, як встановлено з матеріалів справи, позивачу було виплачено таку допомогу у розмірі 13884,56 грн. З огляду на наведене, відповідачем не доплачено    ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 2931,44 грн (16816,00 – 13884,56 = 2931,44).
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги,  що розмір одноразової грошової допомоги, який підлягає сплаті позивачу, визначається пунктом 4 Постанови №704 та має розраховуватися виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., з огляду на таке.
Пунктом 4 Постанови №704 передбачено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Таким чином, наведений пункт Постанови №704 регулює визначення розміру посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, а не розмір одноразової грошової допомоги при укладанні першого контракту.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 доплати суми одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту в розмірі 2931,44 грн.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності дій Військової частини НОМЕР_1 в частині невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки сплати належних при звільненні сум, з огляду на таке.
Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Отже, цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.
Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.
Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.
Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Отже, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.
Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.
Аналогічні висновки щодо правозастосування у спірних правовідносинах викладені у постанові Верховного Суду від 12.08.2020 у справі №400/3365/19, що враховується судом з огляду на приписи частини п`ятої статті 242 КАС України.
Крім того, у постанові від 06.06.2018 у справі № 804/1782/16 Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини. Непоширення норм Кодексу законів про працю України на рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці. Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані  Кодексом законів про працю України.
Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано застосовано до спірних правовідносин щодо  відповідальності за затримку розрахунку при звільненні позивача приписи ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України.
Отже, доводи апеляційної скарги відповідача, що  до даних правовідносин приписи  Кодексу законів про працю України не застосовуються спростовуються вищенаведеним.
Відповідно до абзацу 2 пункту 7 Розділу І Порядку №260 розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.
Відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по строковій частині) від 14.07.2020 №156 старшого солдата ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 14.07.2020 №50-рс відповідно до пункту "ґ" (через сімейні обставини) пункту 2 частини п`ятої статті 26 закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" /а.с 22-23/.
Згідно з довідкою по особовому рахунку позивача за період з 01.01.2020 по 19.10.2020 виплата грошового забезпечення позивачу здійснено лише 22.07.2020 /а.с. 56/.
Таким чином, загальна кількість календарних днів затримки розрахунку за період з 15.07.2020 (з наступного дня) по 22.07.2020 (включно) становить 8 днів.
Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 01.02.2021 №124 середньоденний розмір заробітку ОСОБА_1 на момент звільнення становить 334,27 грн /а.с. 97/.
Між тим, відповідачем здійснений розрахунок середньоденного розміру грошового забезпечення відповідно до пункту 7 Розділу І Порядку №260 (спеціального порядку, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України), у зв`язку з чим неправомірно здійснено позивачем розрахунок середньоденного розміру грошового забезпечення відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.
Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача становить 2674,16 грн (8 днів х 334,27 грн)
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки сплати належних при звільненні сум у розмірі 2674,16 грн, з урахуванням податків, зборів і обов`язкових платежів.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для виплати позивачу грошової компенсації у зв`язку із порушенням строків виплати грошового забезпечення з огляду на те, що позивач при виключенні її зі списків військової частини претензій не заявляла та добровільно надала згоду на виключення зі списків особового складу військової частини з подальшим проведенням усіх належних розрахунків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані дії позивача не виключають обов`язку відповідача своєчасно провести розрахунок при звільненні військовослужбовця та нести відповідальність за порушення строків виплати грошового забезпечення.
Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за піднайом (найм) жилих приміщень, виходячи з наступного.
Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 12 Закону №2011-ХІІ у разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. У разі відсутності можливості розміщення зазначених військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини та сімейних гуртожитках військова частина зобов`язана орендувати для військовослужбовців та членів їх сімей жиле приміщення або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Для військовослужбовців офіцерського складу у разі відсутності службового жилого приміщення військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2013 № 450 затверджений Порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного космічного агентства, за піднайом (найом) ними житлових приміщень (далі - Порядок № 450), яким визначено розмір та механізм виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житлових приміщень (далі - грошова компенсація) військовослужбовцям Збройних Сил.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 450 грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця, зокрема: особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - за місцем проходження військової служби згідно з наказом командира (начальника) військової частини.
Відповідно до пункту 5 Порядку №450 для отримання грошової компенсації військовослужбовці разом з рапортом подають такі документи: копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України військовослужбовця та членів його сім`ї; копії документів, що засвідчують реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті) військовослужбовця та членів його сім`ї; інформацію (витяг, інформаційну довідку) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та бюро технічної інвентаризації про нерухоме майно, яке належить військовослужбовцю та членам його сім`ї; копії довідок про реєстрацію місця проживання (перебування), видані органом реєстрації, на військовослужбовця та кожного члена його сім`ї, який проживає разом з ним (військовослужбовці військових частин, які дислокувалися в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і які переміщені з місць попередньої дислокації, подають довідку про склад сім`ї, видану командиром (начальником) цієї військової частини (підрозділу); належним чином завірену копію довідки про забезпечення житлом з попереднього місця проходження військової служби, видану квартирно-експлуатаційним органом (службою) Міноборони, Національної гвардії, відповідним підрозділом СБУ, розвідувальними органами, Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби, МОН, ДКА, Управління державної охорони (крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження).
Пунктом 6 Порядку №450 передбачено, що грошова компенсація не виплачується у разі: наявності у військовослужбовця або членів його сім`ї житлового приміщення, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, площа якого відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством, або забезпечення службовим житлом, житловим приміщенням для постійного проживання (грошовою компенсацією за належне йому для отримання житлове приміщення), або проживання військовослужбовця у спеціально пристосованій казармі чи гуртожитку, в населених пунктах за місцем проходження військової служби та/або в безпосередній близькості від місця проходження військової служби, що дає змогу щодня своєчасно прибувати до місця її проходження. Перелік таких населених пунктів визначається Міноборони, МВС, МОН, СБУ, розвідувальними органами, Адміністрацією Держспецзв`язку, ДКА та Управлінням державної охорони; нездачі службового жилого приміщення (у тому числі в гуртожитку) за попереднім місцем проходження військової служби, крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження; штучного погіршення військовослужбовцем житлових умов шляхом обміну займаного житлового приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання житлового будинку (частини будинку), а також внаслідок вилучення житлового приміщення, використовуваного для провадження господарської діяльності промислового характеру, в населених пунктах, зазначених в абзаці другому цього пункту, - протягом п`яти років з моменту вчинення таких дій.
Відповідно до пункту 7 Порядку № 450 виплата грошової компенсації припиняється з дня, наступного за днем: отримання (придбання) військовослужбовцем жилого приміщення; виключення із списків особового складу військової частини, Держспецзв`язку (за винятком військовослужбовців, направлених у складі підрозділів для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки); вибуття військовослужбовця в закордонне відрядження разом із сім`єю; встановлення факту подання військовослужбовцем недостовірної інформації, яка стала підставою для виплати грошової компенсації.
У матеріалах справи відсутні докази: що у позивача або членів її сім`ї наявне житлове приміщення, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, площа якого відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством; забезпечення позивача службовим житлом, житловим приміщенням для постійного проживання, або проживання в у спеціально пристосованій казармі чи гуртожитку, у населених пунктах за місцем проходження військової служби та/або в безпосередній близькості від місця проходження військової служби, що дає змогу щодня своєчасно прибувати до місця її проходження.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 26.11.2012 у справі №1602/1109/2012 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та   ОСОБА_2 /а.с. 15/.
Відповідно до свідоцтва про народження від 09.12.2008 серії НОМЕР_2 та свідоцтва про народження від 27.03.2011 серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 є матір`ю неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 /а.с. 10-11/.
Крім того, згідно з довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, від 03.09.2015 №1601002607 позивач є внутрішньо переміщеною особою та діти є неповнолітніми особами, які прибули разом з особою, яка переміщується /а.с. 16/.
Відповідно до довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 03.09.2015               № 1601-5000074539, № 1601-5000074528, 1601-2607 ОСОБА_1 є законним представником, що супроводжує малолітніх дітей, фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 /а.с. 160-162/.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 була вимушена здійснювати найом житлового приміщення.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що   ОСОБА_1 має право на виплату їй грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення.
Між тим, таку компенсацію ОСОБА_1 Військовою частиною НОМЕР_1 здійснено не було.
Пунктом 12 наказу Міністерства оборони України від 18.02.2020 №45 передбачено, що з 01.01.2020 розмір виплати грошової компенсації за піднайом (найом) жилих приміщень встановлюється у інших населених пунктах 1900,00 грн на місяць. При цьому, військовослужбовцям за наявності у них трьох і більше членів сім`ї зазначені розмірі збільшуються в 1,5 рази.   
При цьому, пункт 12 наказу Міністерства оборони України від 18.02.2020 №45 пов`язує збільшення грошової компенсації за піднайом (найом) жилих приміщень в 1,5 рази з фактом наявності у військовослужбовця трьох і більше членів сім`ї, а не з фактичним знаходженням та/або постійним проживанням цих членів сім`ї з військовослужбовцем.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь   ОСОБА_1 грошової компенсації за піднайом (найом) жилого приміщення у розмірі 11400,00 грн (1900,00 х 4 міс. х 1,5).
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що оскільки Військовою частиною НОМЕР_1 не було відмовлено ОСОБА_1 у виплаті компенсації за піднайом (найом) жилого приміщення, то підстави для такого стягнення у судовому порядку відсутні, з огляду на таке.
Так, матеріалами справи підтверджено право ОСОБА_1 на отримання грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення, також судом встановлено, що позивач, за її показаннями, подавала відповідний рапорт разом з необхідними документами, а тому у відповідності до приписів ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції обґрунтовано обрав такий шлях захисту прав та інтересів позивача як стягнення з відповідача грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення.   
Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що оскільки позивач не дотрималась процедури звернення за отриманням грошової компенсації за піднайом житла, визначеної п. 4 Порядком № 450, то вона не має права на отримання такої компенсації.
Так, в матеріалах справи міститься лист-вимога, з яким ОСОБА_1 вже після свого звільнення зверталась до Військової частини НОМЕР_1 за отриманням грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення. При цьому, Військова частина НОМЕР_1 своїм листом фактично відмовила ОСОБА_1 у виплаті такої компенсації.  
Згідно п. 4 Порядку № 450 грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця, зокрема, особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - за місцем проходження військової служби згідно з наказом командира (начальника) військової частини.
Отже, вказаний пункт Порядку регулює питання виплати вищезазначеної компенсації за зверненням осіб, які проходять військову службу.
Колегія суддів зазначає, що на момент звернення позивача до відповідача з таким листом, вона вже не проходила військову службу, а тому процедура отримання вищезазначеної компенсації, визначена законодавством, що поширюється на військовослужбовців до позивача не застосовується.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що звернення позивача до відповідача у формі листа, а не рапорта не позбавляє її  права на отримання грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення.
Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача-2 у справі.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 року по справі № 440/6507/20 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують. 

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 по справі № 440/6507/20 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.О. Кононенко    В.А. Калиновський