Справа № 128/1414/22
Провадження № 22-ц/801/1641/2022
Категорія: 72
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач:Сало Т. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року	Справа № 128/1414/22	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Панасюка О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 10 серпня 2022 року про передачу справи на розгляд іншого суду, постановлену суддею Саєнко О.Б., в цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей Агрономічної сільської ради,
встановив: 
У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з вказаним позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 10 серпня 2022 року дану цивільну справу передано за підсудністю на розгляд до Липовецького районного суду Вінницької області.
Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 10 серпня 2022 року та направити справу до цього ж суду для продовження розгляду.
У скарзі зазначає, що оскільки однією із вимог позову була вимога про стягнення аліментів, позовну заяву у відповідності до ч. 1 ст. 28 ЦПК України подано за місцем проживання позивача, тобто в даному випадку має місце альтернативна підсудність. Помилковим є висновок суду з приводу того, що вимога про стягнення аліментів не є правом позивача, а є обов`язком суду, що передбачено ч. 3 ст. 166 СК України, оскільки вказана норма не містить заборони щодо зазначення позивачем в позові про позбавлення батьківських прав також і вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини. 
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
За змістом ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду про передачу справи на розгляд іншого суду (п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Частиною 13 статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вказані норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Постановляючи ухвалу про передачу справи за підсудністю до Липовецького районного суду Вінницької області суд першої інстанції виходив з того, що позивач в даному випадку не має права вибору підсудності, так як спір про позбавлення відповідача батьківських прав повинен вирішуватися судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування відповідача, а стягнення аліментів не є правом позивача, а обов`язком суду, що випливає з ч. 3 ст. 166 СК України. Оскільки спір виник з приводу позбавлення батьківських прав, а відповідач зареєстрована на території колишнього Липовецького району Вінницької області підсудність якого на даний час ще відноситься до Липовецького районного суду Вінницької області, дана справа не підсудна Вінницькому районному суду Вінницької області.
Апеляційний суд погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції.
Встановлено, що 21 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області із позовом до ОСОБА_2 , в якому просив:
- позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання двох малолітніх дітей.
У позові вказано, що позовну заяву у відповідності до ч. 1 ст. 28 ЦПК України подано за місцем проживання позивача: АДРЕСА_1 .
Частиною 1 статті 28 ЦПК України (підсудність справ за вибором позивача) визначено, що позови про стягнення аліментів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.
За загальним правилом частини 1 статті 27 ЦПК України (підсудність справ за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача), позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України у Вінницькій області, які надійшли на адресу суду 28.07.2022 встановлено що зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача ОСОБА_2 з 17.02.2010 є: АДРЕСА_2 (а.с.39).
Суд першої інстанції, встановивши, що місце проживання відповідача ОСОБА_2 зареєстроване у Липовецькому районі Вінницької області дійшов правильного висновку про наявність підстав для передачі цієї справи відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України до Липовецького районного суду Вінницької області за встановленою підсудністю.
Апелянт зазначає про те, що в даному випадку виникла альтернативна підсудність, оскільки в позові ним зазначені дві вимоги: позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, а тому позов може бути пред`явлений за зареєстрованим місцем проживання позивача.
Колегія суддів відхиляє вказані доводи, оскільки з позовної заяви ОСОБА_1 слідує, що між сторонами виник один спір - з приводу позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, адже як визначає стаття 166 СК України «Правові наслідки позбавлення батьківських прав», при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину (частина третя).
Тобто, результатом позбавлення батьківських прав є вирішення судом питання, а не спору, щодо стягнення аліментів на дитину.
Тому правильним є висновок суду першої інстанції, що стягнення аліментів є обов`язком суду, адже ця вимога є наслідковою від вирішення спору про позбавлення батьківських прав. 
Апеляційний суд звертає увагу, що з такою позицією погоджується і сам позивач, заявивши вимогу про стягнення аліментів на підставі ч. 3 ст. 166 СК України. На думку апеляційного суду, позивач лише наголосив на необхідності вирішення питання про стягнення аліментів у разі задоволення позовної вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав.
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на постанову Верховного Суду у справі №725/2910/19, однак, проаналізувавши висновки, що викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2020 у цій справі, апеляційний суд вважає, що вони стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у даній справі (розглядався спір про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів). А тому вказана постанова не приймається судом до уваги.
Підсумовуючи, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, оскільки вона постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, 
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 10 серпня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

О.С. Панасюк