П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 листопада 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/3843/22	
Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді –	Кравченка К.В.,	
судді –	Джабурія О.В.,	
судді –	Вербицької Н.В.,	

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 липня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Подільського відділу Головного управління Державної міграції служби України в Одеській області, Головного управління Державної міграції служби України в Одеській області, Державної міграційної служби України про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
В лютому 2022 року ОСОБА_1 (далі – позивач-1) та ОСОБА_2 (далі – позивач-2) звернулись до суду з адміністративним позовом до Подільського відділу ГУ ДМС України в Одеській області (далі – відповідач-1, Подільський відділ ГУ ДМС), ГУ ДМС України в Одеській області (далі – відповідач-2, ГУ ДМС), ДМС України (далі – відповідач-3, ДМС) в якому просили:
- визнати протиправною відмову Подільського відділу ГУ ДМС (відповідь №Ш-16/6/5136- 21/5136/1132-21 від 07.12.2021 року) в оформленні та видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України для виїзду за кордон, без присвоєння унікального номеру запису у реєстрі, без застосування безконтактного електронного носія персональних даних, без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру та передачі персональних та біометричних даних до нього, а також відмови у внесенні особливої відмітки в паспорті громадянина України для виїзду за кордон - відомостей про неповнолітню дитину - ОСОБА_2 , із внесенням (сьома, восьма і дев`ята сторінки паспорта) на підставі відповідних документів даних про дітей, групу крові і резус-фактор відповідно до постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ, яким затверджено Положення про паспорт громадянина України, постанови Верховної Ради України №719-V від 23.02.2007 року, яким затверджено Положення про паспорт громадянина України для виїзд за кордон;
- зобов`язати ГУ ДМС оформити та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України для виїзду за кордон, без присвоєння унікального номеру запису у реєстрі, без застосування безконтактного електронного носія персональних даних, без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру та передачі персональних та біометричних даних до нього, а також внести особливу відмітку у паспорті громадянина України для виїзду за кордон - відомості про неповнолітню дитину - ОСОБА_2 , із внесенням (сьома, восьма і дев`ята сторінки паспорта) на підставі відповідних документів даних про дітей, групу крові і резус-фактор відповідно до постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ, яким затверджено Положення про паспорт громадянина України, постанови Верховної Ради України №719-V від 23.02.2007 року, яким затверджено Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон;
- визнати протиправною відмову Подільського відділу ГУ ДМС (відповідь №111-16/6 5136- 21 5136/1132-21 від 07.12.2021 року) в оформленні та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 , без присвоєння унікального номеру запису у реєстрі, без застосування безконтактного електронного носія персональних даних, без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру та передачі персональних га біометричних даних до нього, відповідно до постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ, яким затверджено Положення про паспорт громадянина України, постанови Верховної Ради України №719-V від 23.02.2007 року, яким затверджено Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон;
- зобов`язати ГУ ДМС оформити та видати паспорт громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 , без присвоєння унікального номеру запису у реєстрі, без застосування безконтактного електронного носія персональних даних, без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру та передачі персональних та біометричних даних до нього, відповідно до постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ, яким затверджено Положення про паспорт громадянина України, постанови Верховної Ради України №719-V від 23.02.2007 року, яким затверджено Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон;
- визнати протиправною бездіяльність ДМС як розпорядника Єдиного державного демографічного реєстру щодо невжиття заходів із вилучення (знищення, видалення, анулювання) інформації (файлу) персональних даних на ім`я ОСОБА_2 , 19.04.2014 року (відповіді за №Ш-8900-21/5100.4.7/1684-21 від 19.11.2021 року, №Ш-1414/6/5101-21/5100.4.7/1721-21 від 29.11.2021 року), яка зберігається в Єдиному державному демографічному реєстрі, а саме: прізвища, ім`я, по-батькові, дати народження, статі, місця народження, місця проживання, відцифрованого обличчя, відцифрованого підпису батька - ОСОБА_1 , у тому числі вилучення (знищення, видалення, анулювання) унікального номеру запису у реєстрі №20140419-0030;
- зобов`язати ДМС як розпорядника Єдиного державного демографічного реєстру вилучити (знищити, видалити, анулювати) інформацію (файл) персональних даних па ім`я ОСОБА_2 , 19.04.2014 року, яка зберігається в Єдиному державному демографічному реєстрі, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, стать, місце народження, місце проживання, відцифроване обличчя, відцифрований підпис батька ОСОБА_1 ..
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач-1 зазначив, що відмовляючи в оформленні та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон; в зазначенні особливої відмітки у паспорті; у вилученні персональної інформації щодо дитини позивача-1 - ОСОБА_2 та унікального запису у реєстрі №20140419-00300, відповідачі позбавили позивача та його дитину документів, які надавали б право на виїзд за кордон, що порушує їх право на вільне пересування, яке встановлено ст.33 Конституції України, у т.ч. право вільно залишати територію України.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.07.2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Справу було розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 була документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , орган видачі 5136, строком дії до 18.01.2020 року на підставі поданої 18.12.2015 року заяви батька, ОСОБА_1 , щодо внесення до Єдиного державного демографічного реєстру інформацію про особу, інтереси якої він представляє, у зв`язку з оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон.
Наявність інформації в Єдиному державному демографічному реєстрі про ОСОБА_2 підтверджується довідкою про внесення відомостей до цього реєстру.
06.11.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного відділу ГУ ДМС із заявою щодо оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, відкликання згоди на збір та обробку персональних даних щодо неповнолітньої дитини, в якій зазначив, що не дає згоди на збір та обробку персональних даних у системі Єдиного державного реєстру; забороняє формування по відношенню до нього та дитини УНЗР (унікальний номеру запису у реєстрі), будь-яких інших ідентифікаторів: цифрових, штрих-кодових, QR-кодових, біометричних, тощо; забороняє використання щодо нього та дитини будь-яких засобів ЄДДР.
У вказаній заяві позивач просив оформити та видати паспорт громадянина України для виїзду за кордон йому та дитині відповідно до постанови Верховної Ради України №719-V від 23.02.2007 року, якою затверджено Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон та постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року №231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» у вигляді паспортної книжечки з безконтактним електронним носієм (біометричного паспорта).
Також позивач просив у своєму паспорті громадянина України для виїзду за кордон зазначити особливу відмітку - відомості про його неповнолітню дитину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач у заяві також зазначив, що оскільки дія паспорта громадянина України для виїзду за кордон для дитини закінчилась 18.01.2020 року, строк дії зберігання персональних даних дитини у Єдиному державному демографічному реєстрі вичерпано, а тому її дані підлягають видаленню або знищенню на підставі вказаного закону.
Листом від 07.12.2021 року №Ш-16/6/5136-21/5136/1132-21 Подільський відділ ГУ ДМС повідомив позивача про відсутність законних підстав для оформлення та видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон відповідно до постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ.
Листами від 19.11.2021 року №Ш-8900-21/5100.4.7/1684-21 та від 29.11.2021 року №Ш-1414/6/5101-21/5100.4.7/1721-21 ГУ ДМС на заяви позивача щодо оформлення паспорта громадянина України для себе та неповнолітньої дитини, що не містить безконтактний електронний носій повідомлено позивача про відсутність законних підстав для оформлення та видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, відповідно до Постанови ВРУ від 23.02.2007 року №719-V.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що прийняття документів та оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, з 20.12.2016 року припинено. Також суд дійшов висновку, що позивач фактично має право на поновлення або виправлення інформації, але ніяк не вилучення її, в зв`язку з власними переконаннями.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Пунктом 1 ч.1 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 року №5492-VI (далі - Закон №5492-VI) визначено, що термін безконтактний електронний носій вживається у значенні, як імплантована у бланк документа безконтактна інтегральна схема для внесення персональних даних, параметрів, у тому числі біометричних, що дає змогу здійснювати комплекс заходів, пов`язаних з верифікацією особи, та може використовуватися як засіб електронного цифрового підпису у випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч.1 ст.13 Закону №5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зокрема, це паспорт громадянина України для виїзду за кордон.
Частиною 3 ст.13 Закону №5492-VI визначено, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон та інші визначені Законом документи містять безконтактний електронний носій.
Нормами ч.1, ч.2, ч.5 ст.15 Закону №5492-VI встановлені вимоги до бланків документів та їх форми, а саме: бланки документів, які містять безконтактний електронний носій, виготовляються відповідно до вимог державних (національних) та міжнародних стандартів та з урахуванням рекомендацій Міжнародної організації цивільної авіації (ІСАО) і повинні мати ступінь захисту, що унеможливлює їх підроблення. Бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками та технічними описами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Бланки документів, в які імплантовано безконтактний електронний носій для внесення персональних даних, біометричних даних, параметрів та іншої інформації про особу, повинні бути виконані багатокомпонентним захисним друком, містити символ електронного документа, інформацію про підприємство, на якому виготовлено бланк документа, зображення малого Державного Герба України.
Згідно з вимогами ч.ч.1-4, 7 ст.22 Закону №5492-VI паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на яку він оформлений, і дає право цій особі на виїзд з України і в`їзд в Україну. Кожен громадянин України не може мати більше двох паспортів громадянина України для виїзду за кордон. Кожен громадянин України має право на отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягни шістнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягни шістнадцятирічного віку, - на 10 років. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон виготовляється у формі книжечки, правий форзац якої містить безконтактний електронний носій, та складається з м`якої обкладинки, 32 сторінок та сторінки даних. До паспорта громадянина України для виїзду за кордон вноситься така інформація: 1) назва держави; 2) назва документа; 3) тип документа; 4) код держави; 5) номер документа; 6) ім`я особи; 7) громадянство; 8) дата народження; 9) унікальний номер запису в Реєстрі; 10) стать; 11) місце народження; 12) дата видачі документа; 13) уповноважений суб`єкт, що видав документ (код); 14) дата закінчення строку дії документа; 15) відцифрований образ обличчя особи; 16) відцифрований підпис особи; 17) дані про перебування на консульському обліку (за бажанням особи або її представника, представника закладу, який виконує функції опікуна чи піклувальника над особою).
Відповідно до ч.2 ст.15 та ч.2 ст.22 Закону №5492-VI Кабінетом Міністрів України прийнята постанова від 07.05.2014 року №152 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2016 року №1001) Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, якою затверджені зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2 та Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.
Частиною 4 вказаної Постанови визначено, що прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 20 грудня 2016 року припиняється; паспорт громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 20 грудня 2016 року, є чинним протягом строку, на який його було видано.
Відповідно до п.12 ч.1, ч.3, ч.7 ст.7 Закону №5492-VI до Реєстру вноситься, визначена частиною 1 цієї статті, інформація про особу, а саме: відцифровані відбитки пальців рук особи (у разі оформлення, зокрема: паспорта громадянина України для виїзду за кордон). Інформація в Реєстрі зберігається для визначених цим Законом цілей. Порядок отримання, вилучення з Реєстру та знищення відцифрованих відбитків пальців рук встановлює Кабінет Міністрів України. Відцифровані відбитки пальців рук особи після внесення до безконтактного електронного носія та видачі документа особі вилучаються з Реєстру та знищуються. Шаблони відцифрованих відбитків пальців рук особи використовуються лише для цілей ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну передбачених цим Законом документів. Передача шаблонів відцифрованих відбитків пальців рук особи забороняється. Повноваження щодо отримання відцифрованих відбитків пальців рук та забезпечення їх захисту відповідно до законодавства покладається на уповноважених суб`єктів, передбачених пунктами 1, 2, 4-7 частини 1 статті 2 цього Закону. Відцифровані відбитки пальців рук особи отримуються після досягнення нею дванадцятирічного віку.
При цьому, відповідно до ст.8 Закону №5492-VI внесена до Єдиного державного демографічного реєстру інформація є конфіденційною. Нерозголошення конфіденційної інформації гарантується державою. Збирання, зберігання, використання та захист інформації, що міститься у Реєстрі, здійснюються відповідно до закону.
Нормами ст.35 Конституції України передбачено право на свободу світогляду і віросповідання, але також визначено, що церква і релігійні організації в Україні відокремлені від держави, а школа - від церкви; ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань.
Стаття 68 Основного Закону України передбачає обов`язок кожного щодо неухильного додержання Конституції України та законів України.
Як зазначено у ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Отже, враховуючи наведені норми законодавства, паспорт громадянина України для виїзду за кордон виготовляється у формі книжечки, правий форзац якої містить безконтактний електронний носій, та складається з м`якої обкладинки, 32 сторінок та сторінки даних. Прийняття документів та оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, з 20.12.2016 року припинено.
Таким чином, оформлення та видача паспорта громадянина України для виїзду за кордон без застосування безконтактного електронного носія не передбачена законодавством України з 20.12.2016 року.
Така правова позиція колегії суддів узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 24.06.2021 року у справі №0240/3048/18-а.
Згідно вимог ст.4 Закону №5492-VI , Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.
Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.
Згідно з п.1 ст.2 Закону №5492-VI, розпорядник Реєстру - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.
Відповідно до п.6, п.7 ч.1 ст.3 Закону №5492-VI для цілей цього Закону нижченаведені терміни вживаються в такому значенні: ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо; ім`я особи - прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи.
Відповідно до Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року №360, Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.
Пунктом 7 вказаного Положення, передбачено, що Державна міграційна служба України здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.
Внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних» №2297-VI (далі – Закон №2297-VI).
Відповідно до ст.10 Закону №2297-VI у разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.
Згідно із ч.3 Закону №2297-VI, для внесення інформації до Реєстру та для оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених), обміну документів за зверненням заявника формується заява-анкета, зразок якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що здійснює формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в установленому порядку.
Відповідно п.п.13, 26, 27 Порядку №302 для внесення інформації до Реєстру формується заява-анкета, зразок якої затверджується МВС. Після формування заяви-анкети працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта друкує її та надає заявнику для перевірки правильності внесених до заяви-анкети відомостей. Реєстрація заяви-анкети здійснюється із застосуванням засобів Реєстру під час її формування. У разі виявлення помилок в заяві-анкеті працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта вносить до неї відповідні виправлення. Після перевірки заявник власним підписом підтверджує правильність внесених до заяви-анкети відомостей про особу.
Згідно ч.2 ст.8 Закону №2297-VI, суб`єкт персональних даних має право, зокрема: 1) знати про джерела збирання, місцезнаходження своїх персональних даних, мету їх обробки, місцезнаходження або місце проживання (перебування) володільця чи розпорядника персональних даних або дати відповідне доручення щодо отримання цієї інформації уповноваженим ним особам, крім випадків, встановлених законом; 6) пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними; 11) відкликати згоду на обробку персональних даних.
Частинами 2 та 3 ст.15 Закону №2297-VI передбачено, що персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі: 1) закінчення строку зберігання даних, визначеного згодою суб`єкта персональних даних на обробку цих даних або законом; 2) припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законом; 3) видання відповідного припису Уповноваженого або визначених ним посадових осіб секретаріату Уповноваженого; 4) набрання законної сили рішенням суду щодо видалення або знищення персональних даних. Персональні дані, зібрані з порушенням вимог цього Закону, підлягають видаленню або знищенню у встановленому законодавством порядку.
Як вбачається з матеріалів справи та зазначено вище, позивач заповнив заяву-анкету для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру у зв`язку з оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон.
Саме на підставі вказаної заяви-анкети 16.01.2016 року Подільським районний відділ ГУ ДМС видав позивачу паспорт громадянина України для виїзду за кордон, та внесено дані до Єдиного державного демографічного реєстру, та автоматично сформовано УНЗР стосовно дитини позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З цих обставин, суд першої інстанції вірно зазначив, що правовідносини між сторонами з реалізації позивачем права на отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон з підстав та у порядку, визначеному чинним законодавством, відбулись у відповідності до приписів чинного законодавства України. Спірні правовідносини виникли вже з питань обміну паспорта громадянина України для виїзду за кордон позивача-1 та отримання паспорту громадянина України для виїзду за кордон дитині позивача-1, у зв`язку з закінченням терміну дії паспорта позивача-1.
Частиною 7 ст.7 Закону №5492-VI визначено, що відцифровані відбитки пальців рук особи після внесення до безконтактного електронного носія та видачі документа особі вилучаються з Реєстру та знищуються. Шаблони відцифрованих відбитків пальців рук особи використовуються лише для цілей ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну передбачених цим Законом документів. Передача шаблонів відцифрованих відбитків пальців рук особи забороняється.
Положення Закону №5492-VI, Постанови №302 та Порядку ведення Єдиного державного демографічного реєстру та надання з нього інформації, взаємодії між уповноваженими суб`єктами, а також здійснення ідентифікації та верифікації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 року №784, не передбачають можливості та механізму скасування, видалення та знищення УНЗР.
Відповідно до абз.4 ст.2 Закону №2297-VI визначено, що згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди.
З наведених норм вбачається, що особа не має право на вилучення з Реєстру інформації, в зв`язку з власними переконаннями.
При цьому, положення ст.16 Закону №5492-VI не містить винятків із порядку оформлення документів для осіб, які мають певні переконання, в тому числі і релігійні.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що організаційні засади створення і функціонування Єдиного державного демографічного реєстру, види персональних даних, які підлягають обробці засобами Реєстру і мета цієї обробки визначені на законодавчому рівні, оскільки сфера цих суспільних відносин, за ст.92 Конституції України, є предметом винятково законодавчого регулювання.
Отже, оскільки інформація про дитину позивача-1 була отримана з дозволу самого позивача-1 і без порушень вимог Закону №2297-VI, та Закону №5492-VI , та є достовірною, підстави для видалення даних дитини позивача-1, а саме прізвища, ім`я, по-батькові, дати народження, статі, ідентифікаційного номеру, місця народження, місця проживання, відцифрованого обличчя, відцифрованого підпису батька, відцифрованих відбитків пальців рук, у тому числі знищення (видалення) унікального номеру запису у реєстрі, відсутні.
Такий висновок узгоджується з позицією викладеною Верховним Судом в постанові від 21.08.2020 року по справі №260/99/19.
Крім цього, слід звернути увагу на те, що навіть у випадку відсутності факту звернення позивача із заявою про отримання біометричного паспорту або паспорту для виїзду за кордон, інформація щодо нього як громадянина України може відображатися в Реєстрі з автоматичним присвоєнням унікального номеру запису в Реєстрі, оскільки згідно з ч.1 ст.10 Закону №5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється не лише за зверненням заявника (при оформленні паспорту), а також на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно відхилив доводи позивача із посиланням на необхідність застосування до спірних правовідносин правової позиції, наведеної Верховним Судом у постанові від 19.09.2018 року у зразковій справі №Пз/9901/2/18 (806/3265/17), оскільки правова позиція вкладена у вказаному рішенні стосується визнання протиправною відмови у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ, в той час як предметом розгляду цього спору є видача паспорта громадянина України для виїзду за кордон.
Отже, оцінюючи викладене в сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 липня 2022 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Кравченко К.В.	
Судді	    	Джабурія О.В.    Вербицька Н. В.