Номер провадження: 22-ц/813/4187/22 
Справа № 522/17673/15-ц
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2022 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/17673/15-ц
Номер провадження: 22-ц/813/4187/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,
- за участю секретаря судового засідання – Зеніної М.О.,

учасники справи: 
- позивач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», 
- відповідач –  ОСОБА_1 ,
- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору –  ОСОБА_2 , прапонаступником якої є - ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору –  ОСОБА_2 , правонаступником якої є - ОСОБА_3 , за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Домусчі Л.В. 14 липня 2021 року,
встановив:
2. Описова частина
2.1 Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі – Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку загальну заборгованість за кредитом в розмірі – 414 865,02 грн., яка складається з: - прострочений основний борг по кредиту - 119 333, 00 грн.; - прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.07.2008 р. по 21.08.2015 р. у сумі – 136 842,51 грн.; - пеня за прострочений основний борг по кредиту за період з 21.08.2014 р. по 21.08.2015 р. у сумі – 51 309,95 грн.; - пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 21.08.2014 р. по 21.08.2015 р. у сумі – 55 202,74 грн.; - інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості за кредитом у розмірі – 35 192,52 грн.; - інфляційні втрати за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом у розмірі – 8 713,48 грн.; - 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту за період з 21.08.2012 р. по 21.08.2015 р. – 8 270,82 грн.. Також Банк просить сягнути з ОСОБА_1 сплачений судовий збір. 
Банк обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що сторони 27.06.2008 року уклали кредитний договір № 544, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі - 120 000,00 грн., зі сплатою 20 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту - 27.06.2018 року. 
У якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 27.06.2008 року було укладено Іпотечний договір, за умовами якого остання передала в іпотеку нерухоме майно, а саме - житловий будинок, загальною площею - 75,1 кв. м., житловою площею - 68,5 кв. м., за адресою - АДРЕСА_1 .
Банк виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі та надав кредитні кошти позичальнику. ОСОБА_1 усупереч умов договору, не здійснює платежі для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання. Відповідно до розрахунку станом на 21.08.2015 року заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором складає - 414 865,02 грн. (Т. 1, а. с. 2 – 3 зворотна сторона).

2.2 Попередні судові рішення

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.11.2015 року позов Банку задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість у розмірі - 414 865,02 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654 грн. (Т. 1, а. с. 45 - 48).
Ухвалою місцевого суду від 09.03.2017 р. задоволено заяву відповідача про перегляд заочного рішення. Вказане заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.11.2015 р. скасовано. Справу призначено до розгляду в загальному порядку на 25.04.2017 р. (Т. 1, а. с. 82).
Ухвалою суду першої інстанції від 25.04.2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору було залучено ОСОБА_2 , яка є іпотекодавцем у забезпечення вищевказаного спірного кредитного договору (Т. 1, а. с. 108 - 109).

2.3 Позиція сторін в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що Банк за рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 01.12.2014 року, в рахунок погашення боргу за вказаним кредитним договором, звернув стягнення на предмет іпотеки (житловий будинок), а тому вважає, що Банк не має права на звернення до суду з даним позовом про стягнення боргу за основним зобов`язанням. Також заперечує проти нарахованої Банком суми неустойки за кредитним договором. Вважає, що остання відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» не може бути більшою ніж - 60 000 грн. (Т. 1, а. с. 187 - 190).
ОСОБА_1 надав до суду заяву про застосування строків позовної давності (Т. 2, а. с. 36 - 40).

2.4 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 липня 2021 року задоволено позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнуто з ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за Кредитним договором № 544 від 27.06.2008 року в загальній сумі - 414 865, 02 грн., з яких: - прострочена сума кредиту – 119 333, 00 грн.; - прострочені відсотки за користування кредитом за період з 01.07.2008 року по 21.08.2015 року – 136 842, 51 грн.; - пеня по кредиту за період з 21.08.2014 року по 21.08.2015 року – 51 309, 95 грн.; - пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 21.08.2014 року по 21.08.2015 року – 55 202, 74 грн.; - інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості за кредитом – 35 192, 52 грн.; - інфляційні втрати за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом – 8 713, 48 грн.; - 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту за період з 21.08.2012 року по 21.08.2015 року – 8 270, 82 грн..
Стягнуто з ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» витрати по сплаті судового збору у розмірі - 3 654, 00 грн.. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що  ОСОБА_1 не виконав прийняті на себе зобов`язання по поверненню отриманих кредитних грошових коштів, сплати процентів.
При цьому, судом не прийнято до уваги посилання відповідача з приводу того, що Банк, звернувшись до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, не має право на подання даного позову. Окрім того, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла іпотекодавець – ОСОБА_2 (актовий запис №9760 від 22.09.2019 року). У зв`язку з чим, 07.11.2019 року Татарбунарським районним відділом ДВС ГТУЮ в Одеській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №54128868 з примусового виконання виконавчого листа №515/2362/14-ц від 19.05.2017 року про стягнення боргу у розмірі - 302 182,76 грн..
31 січня 2020 року за заявою АТ «Державний ощадний банк України» було відкрито спадкову справу №16-2020 до майна померлої.
Отже, рішення суду по справі №515/2362/14-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 27 червня 2008 року на житловий будинок, загальною площею - 75,1 кв. м., житловою площею - 68,5 кв. м., розташований по АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 , виконано не було.
Також із боку відповідача не було надано будь-яких належних та допустимих доказів щодо спростування наданого Банком розрахунку заборгованості, доказів того, що останній є неналежним.
Щодо строків позовної давності, суд першої інстанції зазначив, що із наданої Банком виписки по кредитному рахунку позичальником періодично здійснювались погашення за тілом кредиту у період включно до лютого 2017 року. З позовом банк звернувся ще в 2015 році. Отже, обставин пропуску строку позовної давності судом не встановлено (Т. 2, а. с. 67 - 74).

2.5 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 липня 2021 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог Банку в повному обсязі, у тому числі за пропуском строку позовної давності.

2.6 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вказує на те, що 1) судом першої інстанції не було застосовано строк позовної давності. Банк звернувся до суду - 21.08.2015 року, а тому вимога про стягнення прострочених платежів, які позичальник зобов`язаний був здійснити, і які нараховувались з 01.07.2008 року по 01.07.2022 року, задоволенню не підлягають; 2) сторонами договору погоджено, що вимогою достроково повернути кредитні кошти також слід вважати звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки у справі №515/2362/14-ц є вимогою про дострокове повернення кредитних коштів за договором №544; 3) судом першої інстанції безпідставно не надано уваги питанню правильності нарахування процентів за кредитом та інших складових заборгованості; 5) у позивача відсутні підстави для нарахування та стягнення пені за несвоєчасну сплату процентів (Т. 2, а. с. 76 - 80).

3. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.09.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 липня 2021 року (Т. 2, а. с. 85 – 85 зворотна сторона).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.09.2021 року призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням учасників справи у приміщенні апеляційного суду Одеської області (Т. 2, а. с. 86).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.02.2022 року витребувано з Татарбунарського районного суду Одеської області цивільну справу №515/2362/14-ц за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії – Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Витребувано з Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби у Білгород – Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)  належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 54128868 з примусового виконання виконавчого листа №515/2362/14-ц від 19 травня 2017 року, виданого Татарбунарським районним судом Одеської області, про звернення стягнення на належне ОСОБА_2 майно в рахунок погашення на користь АТ «Ощадбанк» боргу в розмірі – 302 182,76 грн..
Витребувано з Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області відомості, щодо: 1) кола спадкоємців після померлої ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) надходження заяв про відмову від спадщини.
Витребувано з Татарбунарської міської громади Білгород-Дністровського району Одеської області відомості про зареєстрованих осіб у будинку АДРЕСА_1 станом на 21 вересня 2019 року (Т. 2, а. с. 106 - 109).
На виконання вимог ухвали про витребування доказів до апеляційного суду надійшли: 1) 24.03.2022 року - цивільна справа №515/2362/14-ц за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії – Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки; 2) 04.04.2022 року - довідка про зареєстрованих осіб у будинку АДРЕСА_1 станом на 21 вересня 2019 року; 3) 17.05.2022 року - копії матеріалів виконавчого провадження № 54128868 з примусового виконання виконавчого листа №515/2362/14-ц від 19 травня 2017 року, виданого Татарбунарським районним судом Одеської області, про звернення стягнення на належне ОСОБА_2 майно в рахунок погашення на користь АТ «Ощадбанк» боргу в розмірі – 302 182,76 грн..
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.06.2022 року залучено до участі у справі ОСОБА_3 , 1984 року народження, в якості правонаступника ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т. 2, а. с. 31 - 34).
09.11.2022 на адресу Одеського апеляційного суду від адвоката Приходька Вячеслава Миколайовича, діючого від імені Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення Одеського апеляційного суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.11.2022 року задоволено клопотання адвоката Приходька Вячеслава Миколайовича, діючого від імені Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яке призначено на 17 листопада 2022 року о 14:15 год..
У судовому засіданні, яке проводилось у режимі відеоконференції, адвокат Приходько Вячеслав Миколайович, діючий від імені АТ «Ощадбанк», просив апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.
Інші учасники справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції участі не взяли. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Заяв, клопотань до апеляційного суду не надали. 
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, багаторазове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності інших учасників.

4. Мотивувальна частина
4.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

4.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

27 червня 2008 року ВАТ «Державний ощадний банк України» (правонаступником якого є -ПАТ «Державний ощадний банк України») та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 544, за умовами якого останній отримав кредит в сумі - 120 000, 00 грн., зі сплатою - 20 % річних, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості - 27.06.2018 року. 
У якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 27.06.2008 року було укладено Іпотечний договір, за умовами якого остання передала в іпотеку нерухоме майно, а саме - житловий будинок, загальною площею - 75,1 кв. м, житловою площею - 68, 5 кв. м, за адресою - АДРЕСА_1 .
 Відповідно до п. 1.4 кредитного договору позичальник зобов`язався проводити погашення кредиту щомісячно в сумі - 1 009 грн. 00 коп. шляхом внесення готівки до каси Банку не пізніше останнього робочого дня місяця.
Відповідно до п. 5.2 кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобов`язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, але не менше денної відсоткової ставки за користування кредитом, яка визначається як частка від ділення розміру річної відсоткової ставки, зазначеної в п.п.1.1 кредитного договору від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення.
Пунктом 4.2.2. вказаного кредитного договору передбачено, що Банк має право при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до розрахунку Банку, станом на 21.08.2015 року заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором складає - 414 865, 02 грн., з яких: - прострочена сума кредиту – 119 333, 00 грн.; - прострочені відсотки за користування кредитом за період з 01.07.2008 року по 21.08.2015 року – 136 842, 51 грн.; - пеня по простроченому кредиту за період з 21.08.2014 року по 21.08.2015 року – 51 309, 95 грн.; - пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 21.08.2014 року по 21.08.2015 року – 55 202, 74 грн.; - інфляційні втрати за простроченим кредитом – 35 192, 52 грн.; - інфляційні втрати за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом – 8 713, 48 грн.; - 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту за період з 21.08.2012 року по 21.08.2015 року – 8 270, 82 грн..
З матеріалів іншої цивільної справи №515/2362/14-ц вбачається, що Банк 22.09.2014 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 01.12.2014 р. позов Банку було задоволено частково (Т. 1, а. с. 100 - 103). 
Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 27 червня 2008 року, на житловий будинок, загальною площею - 75,1 кв. м., житловою площею - 68,5 кв. м., розташований по АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, яка буде вставлена на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, в рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № 544 від 27.06.2008 року, розмір якої становить - 302 182 грн. 76 коп., в тому числі: - прострочений основний борг по кредиту - 119 333 грн. 00 коп.; - прострочені проценти за користування кредитом - 104 871 грн. 51 коп.; - пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 46 780 грн. 84 коп.; - пеня за прострочений борг по кредиту - 31 197 грн. 41 коп..
На період реалізації житлового будинку, загальною площею - 75,1 кв. м., житловою площею - 68,5 кв. м., розташованого по АДРЕСА_1 , вказаний житловий будинок було передано в управління ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», в порядку ст. 34 Закону України «Про іпотеку».
Визнано вищий пріоритет ПАТ «Державний ощадний банк України» на предмет іпотеки за іпотечним договором від 27.06.2008 року, як єдиного іпотекодержателя на іпотечний житловий будинок.
Стягнуто з відповідача на користь Банку судовий збір в розмірі - 3021, 82 грн.. 
У частині позовних вимог про виселення відмовлено. 
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.03.2015 р. апеляційна скарга ОСОБА_2 відхилена, рішення суду першої інстанції від 01.12.2014 р. залишено без змін. 
Банк також подав апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду першої інстанції від 01.12.2014 р. в частині відмови в позові про виселення і зняття з реєстраційного обліку. 
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 24.06.2015 р. апеляційна скарга Банку задоволена, рішення місцевого суду в частині відмови в позові про виселення змінено. Позовні вимоги Банку до ОСОБА_2 про виселення задоволено. Виселено ОСОБА_2 з житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею - 75.1 кв. м., житловою площею - 68,5 кв. м.. Судом зазначено, що рішення про виселення є підставою для зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за вказаною адресою. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін (Т. 1, а. с. 104 - 105).
Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.02.2016 р. за касаційною скаргою ОСОБА_2 рішення апеляційного суду Одеської області від 24.06.2015 р. скасовано, справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02.08.2016 року було відхиллено апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 01.12.2014 р. по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 , третя особа – ОСОБА_1 , про виселення залишено без змін.
Встановлено, що 30 травня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ «Державний ощадний банк України» із вимогами про визнання кредитного договору №544 від 27 червня 2008 року недійсним (справа №522/9919/17).
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2019 року було відмовлено у задоволенні вказаного позову ОСОБА_1 ..
Постановою Одеського апеляційного суду від 07.10.2020 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2019 року залишено без змін.
Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.

4.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції.

4.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Судом першої інстанції встановлено та перевірено апеляційним судом, що Банк виконав повністю свої зобов`язання, у відповідності до умов кредитного договору та надав позичальнику кредит у сумі - 120 000,00 грн.. Однак, у порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим умови кредитного договору щодо своєчасної сплати кредиту та нарахованих відсотків відповідачем не були виконані, вищевказане не спростовано відповідачем.
Відповідно до розрахунку Банку, станом на 21.08.2015 року заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором складає - 414 865,02 грн., з яких: - прострочена сума кредиту – 119 333, 00 грн.; - прострочені відсотки за користування кредитом за період з 01.07.2008 року по 21.08.2015 року – 136 842, 51 грн.; - пеня за прострочений кредит за період з 21.08.2014 року по 21.08.2015 року – 51 309, 95 грн.; - пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 21.08.2014 року по 21.08.2015 року – 55 202, 74 грн.; - інфляційні втрати за кредитом – 35 192, 52 грн.; - інфляційні втрати по процентам – 8 713, 48 грн.; - 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту за період з 21.08.2012 року по 21.08.2015 року – 8 270,82 грн..
Під час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності. ОСОБА_1 з тих підстав, що Банк звернувся до суду по даній справі - 21.08.2015 року, а тому вимога про стягнення прострочених платежів, які позичальник зобов`язаний був здійснити і котрі нараховувались з 01.07.2008 року по 01.07.2022 року задоволенню не підлягають.
В матеріалах іншої справи №515/2362/14-ц містяться копії вимог позивача, які адресовані ОСОБА_1 з повідомленням про існуючу заборгованість, попередженням про наслідки непогашення кредитної заборгованості та вимогою до ОСОБА_4 про звільнення житлового приміщення (Т. 1, а. с. 18 - 19).
Відповідно до вимоги про усунення порушення №28/01-19/14585 від 16.07.2014 року, ОСОБА_1 запропоновано у 30 денний термін погасити заборгованість перед Банком заборгованість, яка станом на 31.03.2014 року складає - 302 182,76 грн., у тому числі: - строковий основний борг по кредиту – 0,00 грн.;- прострочений основний борг по кредиту – 119 333 грн.; - прострочені відсотки за користування кредитом за період з 01.07.2008 по 31.03.2014 року – 104 871,51 грн.; - пеня за прострочений основний борг за період з 01.09.2008 року по 31.03.2014 року – 31 197,41 грн.;- пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.08.2008 року по 31.03.2014 року – 46 780,84 грн..
Пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту і сплати відсотків за користування ним, Банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦКУ змінив строк виконання основного зобов`язання.
Тобто, кредитодавцем було встановлено новий строк виконання основного зобов`язання - 15.08.2014 року, а тому вимога до ОСОБА_5 про усунення порушення за кредитним договором від 09.07.2015 року № 28/01-3/13677 колегією суддів не береться до уваги.
27.08.2015 року Банк звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_1 по даній справі про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі - 414 865, 02 грн., посилаючись на розрахунок станом на 21.08.2015 року.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.
Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акту, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі, позовна давність судом не застосовується.
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. 
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
У постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, Велика Палата Верховного Суду вказує наступне: «Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення, тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно з статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту, звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів».
Відповідно до п. 1.4 кредитного договору позичальник зобов`язався проводити погашення кредиту щомісячно в сумі 1 009 грн. 00 коп. шляхом внесення готівки до каси Банку не пізніше останнього робочого дня місяця.
Таким чином, відповідно до умов договору нарахування і сплата суми кредитних коштів та процентів за їх користування здійснюється платежами щомісячно.
Проте, із розрахунку загальноi заборгованостi за договором № 544 станом на 21.08.2015 року у графі «прострочений основний борг по кредиту» вказана вся сума простроченого основного боргу, а у графі «прострочені проценти за користування кредитом» нарахована сума заборгованості починається із дати - 01.07.2008 року, що не може вважатись правомірним оскільки суперечить вищевикладеному.
Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
Правила про позовну давність мають застосовуватися, коли буде доведення існування самого суб`єктивного права або факту його порушення.
Тому, вимога про стягнення прострочених платежів, які позичальник зобов`язаний був здійснити і котрі нараховувались з 01.07.2008 року по 21.08.2012 року задоволенню не підлягають у зв`язку із пропуском ПАТ «Ощадбанк» строку позовної давності. Такі положення розповсюджуються як на основний борг за кредитом, так і на проценти за користування кредитними коштами.
Таким чином, пропущення строку позовної давності є підставою для відмови в позові у разі доведеності позовних вимог.
Визначаючи розмір заборгованості, колегія суддів виходить з наступного.
Оскільки кредитодавець змінив строк виконання основаного зобов`язання з - 27.06.2018 року на – 15.08.2014 року, то розмір заборгованості необхідно визначити саме на цю дату.
Розмір тіла кредиту розраховується наступним чином: - у період з 21.08.2012 року по 27.06.2018 року минуло 70 місяців. Таким чином, заборгованість по кредиту становить - 70 630,00 грн. = 1 009 грн. (розмір щомісячного платежу) х 70 місяців.
Прострочені відсотки за користування кредитом нараховуються тільки за період - з 21.08.2012 року по 15.08.2014 року, які відповідно до розрахунку загальної заборгованості складають - 29 882,30 грн..
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Статтею 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості за кредитом розраховуються наступним чином.
[Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період
Індекс інфляції розраховується за формулою:
[Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]
Інфляційні збитки за вказані періоди складають – 34 214,95 грн.
Інфляційні втрати за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом розраховуються наступним чином
Період прострочення грошового зобов`язання 725 днів (за період з 21.08.2012 року по 15.08.2014 року)
[Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період
Індекс інфляції розраховується за формулою:
[Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]
Інфляційні збитки за вказані періоди складають – 3 823,12 грн.
Процентна ставка: 3% річних, згідно ст. 625 ЦК України розраховується за формулою:
[Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] /[Кількість днів у році]
Де:
[Сума боргу] – сума простроченого боргу;
[Процентна ставка (%)] – проценти річних;
[Кількість днів] – кількість днів прострочення зобов`язання;
[Кількість днів у році] – кількість днів у календарному році.
Період розрахунку: з 21.08.2012 року по 31.12.2012 року - 133 дні
[Проценти] = 70 630,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 133 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 769,98 грн.
Період розрахунку: з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року - 365 днів
[Проценти] = 70 630,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 2 118,90 грн.
Період розрахунку: з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року - 365 днів
[Проценти] = 70 630,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 2 118,90 грн.
Період розрахунку: з 01.01.2015 року по 21.08.2015 року - 233 дні
[Проценти] = 70 630,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 233 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 1 352,61 грн.
3% річних за несвоєчасне погашення кредиту за період з 21.08.2012 року по 15.08.2014 року складає 6 360,39 грн.
До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується скорочений строк позовної давності – один рік (ч. 2 ст. 258 ЦК). 
Тобто, пеня за прострочений основний борг та пеня за прострочені проценти за користування кредитом розраховуються за період за період з 15.08.2013 року по 15.08.2014 року.
Пеня за прострочений основний борг по кредиту складає – 899,08 грн.
Пеня за прострочені проценти за користування кредитом складає – 865,50 грн.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки, а тому не мають наслідком скасування або зміну рішення.

4.6 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції 

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є частково доведеними, а тому її треба задовольнити частково.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Ураховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення останнім вищезазначених норм матеріального та процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову за вищевказаного обґрунтування. 

4.7 Розподіл судових витрат 

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов Банку підлягає частковому задоволенню необхідно остаточно змінити розподіл судових витрат. 
На підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь Банку понесені ним та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в суді першої інстанції – 3 654,00 грн. (Т. 1, а. с. 1), пропорційно розміру задоволених позовних вимог – 35%, тобто у розмірі – 1 278,90 грн. = 3 654,00 грн. х 35%.
Також підлягають стягненню з Банку на користь відповідача понесені ним та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в суді апеляційної інстанції – 5 481,00 грн. (Т. 2, а. с. 81), пропорційно розміру відмовлених позовних вимог – 65%, тобто у розмірі – 3 562,65 грн. = 5 481 х 65%.

4.8 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 липня 2021 року– скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору –  ОСОБА_2 , прапонаступником якої є - ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з  ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (код ЄДРПОУ 09328601, МФО 328845) заборгованість за кредитним договором № 544 від 27.06.2008 року у сумі - 146 675,34 грн. (сто сорок шість тисяч шістсот сімдесят п`ять гривень 34 копійки), з яких:
- прострочена до повернення сума кредиту – 70 630 грн.;
- прострочені відсотки за користування кредитом станом на 15.08.2014 року – 29 882,30 грн.;
- пеня за прострочений основний борг по кредиту за період з 15.08.2013 року по 15.08.2014 – 899,08 грн.;
- пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 15.08.2013 року по 15.08.2014 – 865,50 грн.;
- інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості за кредитом – 34 214,95 грн.;
- інфляційні витрати за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом за період з 21.08.2012 року по 15.08.2014 року – 3 823,12 грн.; 
- 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту за період з 21.08.2012 року по 15.08.2014 року – 6 360,39 грн..

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (код ЄДРПОУ 09328601, МФО 328845) судовий збір у розмірі – 1 278 гривень 90 коп..

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (код ЄДРПОУ 09328601, МФО 328845) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі – 3 562 гривень 65 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 05 грудня 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе