Справа № 303/8306/21

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.11.2022                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Миньо М. М., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/29/22, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.11.2021. 
Цією постановою:        
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 03 (роки).
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 264031 від 14.10.2021 та постанови судді від 30.11.2021 вбачається, що 14.10.2021 о 03 год в м. Мукачеві по вул. Об`їзна, 94, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 . Після зупинки транспортного засобу, ОСОБА_1 який перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови, порушення координації рухів, від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді від 30.11.2021 скасувати та закрити провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу вказаного адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційних вимог, ОСОБА_1 вказує про незаконність постанови суду першої інстанції, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам та неналежним дослідженням дійсних обставин справи. Судом не дано оцінку тому факту, що він транспортним засобом не керував, а знаходився в автомобілі в якості пасажира, а тому в нього не виникало обов`язку проходити огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, так як автомобілем керував його товариш ОСОБА_3 . Окрім того, звертає увагу на те, що він не являється суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки не є водієм у розумінні п. 1.10 Правил дорожнього руху України, а тому вимога працівників поліції пройти огляд на стан 
-2-

алкогольного сп`яніння прямо суперечила п. 2.3 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, як і само по собі проведення такого огляду, що виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП за невиконання такої вимоги. Окрім іншого, судом допущено обмеження його права на захист, оскільки розгляд справи, призначений на 30.11.2021 відбувся без його участі, однак він бажав бути присутнім в судовому засідання, давати пояснення, подавати докази, однак з об`єктивних причин не зміг цього зробити, так як він перебував на лікарняному та з поважних причин не зміг прибути на розгляд справи щодо нього. Резолютивна частина оскаржуваної ним постанови від 30.11.2021 не містить висновку про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП. Окрім того, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді від 30.11.2021, оскільки такий ним пропущений з поважних причин, так як присутнім під час розгляду справи не був, а копію оскаржуваної постанови отримав лише 14.12.2021.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Миня М. М., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, доводи апеляційної скарги та клопотання, апеляційний суд уважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з таких підстав. 
З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 не приймав участі у розгляді справи, а даних про виконання судом вимог ст. 285 КУпАП в матеріалах справи немає. Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову, а тому з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та захист, причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, визнаються поважними, у зв`язку з чим, клопотання про поновлення строку визнається обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а строк поновленню. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував на те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа «Гурепка проти України», рішення від 06.09.2005), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення та інші.
       За приписами ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

-3-

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Диспозиція ч. 2 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність не тільки за повторне керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, але й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Як вбачається з матеріалів справи, постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.
Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до положень ст. 254, 255, 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. 254, 255, 256 КУпАП.
Зі змісту доводів ОСОБА_1 вбачається, що суд неповно з`ясував фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, заперечуючи факт керування ним транспортним засобом. Крім того, звертає увагу суду на те, що матеріали справи не містить даних про керування ним транспортним засобом.
Апеляційний суд вважає, що вказані доводи є неспроможними, оскільки сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.

-4-

Судом першої інстанції, обґрунтовано встановлено винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення і така вина стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 264031 від 14.10.2021, рапортом поліцейського УПП в Закарпатській області ДПП від 14.10.2021, постановою серії БАА № 552985 від 14.10.2021 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 5 ст. 121, ч. 4 ст. 126 КУпАП; довідкою, відповідно до якої, 08.07.2021 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами; відеозаписом події, що долучений до матеріалів справи, з якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовився пройти у встановленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Drager» та в медичному закладі. 
Таким чином, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, які узгоджуються між собою, оцінивши їх у сукупності, суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 14.10.2021 о 03 год. не керував транспортним засобом, слід визнати необґрунтованими з огляду на таке.
При дослідженні даних доводів апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення ДПР18 № 264031 від 14.10.2021 складено саме відносно водія ОСОБА_1 , особу якого було встановлено згідно бази ІПНП, оскільки водій відмовився надати посвідчення водія та документ, що посвідчує його особу, із зазначенням місця проживання та із зазначенням даних про транспортний засіб, про що у відповідній графі даного протоколу зроблено записи, працівниками поліції у ОСОБА_1 посвідчення водія не вилучалось та не видавався тимчасовий дозвіл на керування транспортними засобами про, що свідчить відповідна відмітка у протоколі. 
Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний установлений законом огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.
Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку огляд у відповідності до п. 2.5 Правил дорожнього руху України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу.
При вирішанні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд приймає до уваги обставини за яких було виявлено транспортний засіб та, які свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом.
Відповідно до ст. 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

-5-

Досліджені судом відеозаписи мають надзвичайно високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, мають безсторонній характер, що свідчить про їх особливе значення та вимагає ретельного і уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.
Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом доводить, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
Суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозапис належним та допустимим доказом, оскільки такий отриманий у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Зафіксовані відеозаписом обставини стосуються вчиненого адміністративного правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Відповідно до відеозапису з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що під час переслідування транспортного засобу марки «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 за порушення правил дорожнього руху, чітко зафіксовано, що за кермом транспортного засобу перебував саме ОСОБА_1 , який пересів з водійського місця на заднє пасажирське сидіння одразу після зупинки транспортного засобу працівниками поліції та в подальшому повідомив своє прізвище та ім`я, вказав місце свого проживання.
Таким чином, зі змісту відеозапису вбачається, що саме водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 .
Також відеозаписи містять чіткі дані того, що ОСОБА_1 повідомив, що не бажає проходити огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу Драгер та в медичному закладі, доки працівники поліції не нададуть йому дані про те, що саме він керував транспортним засобом, рухаючись по даній ділянці дороги.  
З нагрудних камер працівників поліції вбачається, що на неодноразові пропозиції працівниками поліції водієві пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу або у медичному закладі, ОСОБА_1 категорично відмовлявся. При цьому, працівником поліції неодноразово було роз`яснено правопорушнику, що правовою підставою для проходження огляду на стан сп`яніння він вважає наявні у водія ознаки алкогольного сп`яніння.
До матеріалів справи також долучено відеозапис зі службового автомобіля працівників поліції, на якому зафіксовано зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . 
Вказаний відеозапис є належним та допустимим доказом, оскільки зроблений за допомогою відеореєстратора, який було встановлено в поліцейській патрульній машині та стосується обставин вчиненого правопорушення, оскільки дозволяє встановити, що саме ОСОБА_1 перебував на місці водія під час його зупинки працівниками поліції до того, як перемістився на заднє пасажирське сидіння.
Таким чином, вищевказані відеозаписи дозволяють встановити, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та неодноразово відмовився на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу або в медичному закладі.
Доводи апеляційної скарги про те, що 14.10.2021 близько 03 год ОСОБА_1 не керував даним транспортним засобом, оскільки передав керування своєму знайомому ОСОБА_3 , апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки про наявність інших сторонніх осіб в автомобілі, в тому числі громадянина ОСОБА_3 , ОСОБА_1 не зазначав. 
-6-
Окрім того, безпосередньо в процесі складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не заявляв про те, що автомобілем керував не він, а інша особа, в тому числі він не вказував на свого знайомого ОСОБА_3 , як на особу, яка ніби-то керувала автомобілем, а лише вказував, що він весь час перебував на задньому сидінні. Між тим, про керування його автомобілем іншою особою – ОСОБА_3 , ОСОБА_1 вперше зазначив в апеляційній скарзі. 
З огляду на вказані обставини, апеляційний суд відмовляє у задоволенні клопотання сторони захисту про допит в якості свідка громадянина ОСОБА_3 .
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що 14.10.2021 автомобілем марки «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить батьку ОСОБА_1 , керував громадянин ОСОБА_3 , апеляційний суд оцінює критично і вважає, що вони повністю спростовані перевіреними апеляційним судом доказами і такі відхиляються. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд визнає безпідставними доводи ОСОБА_1 з приводу того, що останній не може бути суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки не керував транспортним засобом.
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що під керуванням транспортним засобом необхідно розуміти умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу (ВС/ККС № 751/11193/16 від 20.06.2019).
Таким чином, дії спрямовані на використання транспортного засобу з метою його цільового призначення (включення запалення транспортного засобу, заведення двигуна автомобіля та інше ) необхідно вважати такими, що безпосередньо пов`язані із керуванням транспортним засобом.
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п. 2.5 Правил дорожнього руху України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
У разі невиконання вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції тільки за наявністю обставин, які передбачені ст. 17 КУпАП.
Зокрема, відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.
Зі змісту матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 

-7-

Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.
Керуючись законом і оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд поза всяким розумним сумнівом вважає доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Посилання ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі на те, що судом при прийнятті рішення порушено його право на захист та інші процесуальні права, передбачені ст. 268 КУпАП апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки вимоги закону щодо дотримання   прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи щодо останнього  належним чином дотримані.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова судді постановлена 30.11.2021 за відсутності ОСОБА_1 , який не з`явився на розгляд справи щодо нього без поважних причин, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв. Апеляційним судом також враховується практика Європейського суду з прав людини, яка визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України», сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
       При таких даних, судом було прийнято правильне рішення про розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до відповідальності, що не можна вважати порушенням вимог ст. 268 КУпАП.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнано винним у порушенні вимог, які передбачені пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України та вчиненні, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, а призначене йому адміністративне стягнення таким, що відповідає санкції вищевказаної статті - як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, і є справедливим.
Інші підстави, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не зазначено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події. 
Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
Таким чином, доводи, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не зазначено, а цитування положень КУпАП та Інструкцій не свідчить про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 

-8-

Слід також зазначити, щосудом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 30, 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 03 (роки), без оплатного вилучення транспортного засобу, яке хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції та вважає, що з врахуванням наведених обставин, а саме те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду в установленому законом порядку, таке порушення Правил дорожнього руху України є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.
При цьому, апеляційний суд враховує, що в рішенні у справі «О' Галлоран та Франціс проти (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
 Враховуючи обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 відповідає характеру вчиненого правопорушення, встановлене у межах санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП, в тому числі з урахувань положень ст. 30 КУпАП, а тому підстав для його зміни не вбачається, навіть з урахуванням позитивних даних про особу ОСОБА_1 .
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені. 
Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі про витребування доказів, не заявлялось.

-9-

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд 

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.11.2021. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.11.2021 щодо нього, - без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя