ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
01 грудня 2022 року           справа №360/5306/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року (повне судове рішення складено 17 грудня 2021 року у м. Сєвєродонецьку) у справі № 360/5306/21 (суддя в І інстанції Кисельова Є.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,                                                           

                                                   УСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року представник позивача Гребенар Олексій Володимирович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі – відповідач-1, ГУ ПФУ в Закарпатській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі – відповідач-2, ГУ ПФУ в Луганській області), в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області № 121630007469 від 15.06.2021 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 за № 4424 від 09.06.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зарахуванням до загального страхового стажу та пільгового страхового стажу, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1 згідно Закону України ід 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV), періодів роботи з 28.03.1986 по 06.01.1995 на шахті «Центральна-Ірміно» (попередня назва шахта ім. XXII з`їзду КПРС) виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Стахановвугілля» та з 16.01.1995 по 18.01.1999 на шахті ім. І.В. Чеснокова виробничого об`єднання «Стахановвугілля».
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09.06.2021 до відділу обслуговування громадян № 9 ГУ ПФУ в Луганській області звернувся ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до Закону № 1058-IV. Рішенням ГУ ПФУ в Закарпатській області № 121630007469 від 15.06.2021 позивачу відмовлено в призначенні пенсії. В рішенні відповідач-1 зазначив, що за доданими документами до пільгового стажу не зараховано: період роботи з 28.03.1986 по 06.01.1995 в шахті КПРС Стахановському Виробничому об`єднанні по видобутку вугілля (Стахановвугілля) та з 16.01.1995 по 30.06.1999, оскільки відсутні необхідні додаткові документи. У листі-відповіді № 1200-0202-8/33866 від 02.09.2021 на адвокатський запит відповідач-2 конкретизував причини відмови, зазначивши, що довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії, які надавалися позивачем при призначення пенсії, не розглядалися, оскільки видані підприємством, розміщеним на тимчасово окупованій території України. Згідно трудової книжки позивача неможливо зарахувати до пільгового стажу наступні періоди роботи: з 28.03.1986 по 06.01.1995 в шахті «Центральна» виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Стахановвугілля», з 16.01.1995 по 18.01.1999 в шахті ім. І. В. Чеснокова виробничого об`єднання «Стахановвугілля» у зв`язку з тим, що в трудовій книжці відсутні відомості, про атестацію робочого місця та про розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи, що вимагає надання уточнюючої довідки щодо підтвердження спеціального стажу. Таким чином, пільговий стаж на підземних роботах за списком робіт підземних і провідних професій складає 3 роки 3 місяці 29 днів, загальний страховий стаж - 19 років 11 місяців 2 дні (стаж враховано по 31.05.2014).
Позивач вважав, що відповідачами необґрунтовано та з порушенням норм законодавства не здійснено зарахування до загального страхового стажу та пільгового стажу позивача періодів його роботи на підземних роботах, які дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах та відмовлено в призначенні пенсії.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області від 15.06.2021 № 121630007469 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 . 
Зобов`язано ГУ ПФУ в Луганській області повторно розглянути заяву позивача від 09.06.2021, зареєстровану за № 4424, з урахуванням правової оцінки, наведеної судом у рішенні. 

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач-2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд не надав належної правової оцінки фактичним обставинам справи в сукупності з нормами чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, у зв`язку із чим дійшов хибного висновку про наявність підстав для задоволення позову. 
Апелянт зазначає, що суд неправомірно не взяв до уваги  мотиви, з яких виходив відповідач, відмовляючи у призначенні пенсії.

У відзиві на апеляційну скаргу представником позивача висловлено згоду з рішенням місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення. Також представник позивача просив розгляд апеляційної скарги провести без участі позивача та його представника.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , є внутрішньо переміщеною особою, адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 , про що свідчить відповідна довідка від 27.04.2021 № 919-5000355874 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.6,7,8,9).
09.06.2021 позивач звернувся до Управління ПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області із заявою, відповідно до якої просив призначити пенсію за віком (Список 1), зазначивши при цьому, що пенсія на іншій підставі не призначалась, на момент звернення працює. Вказана заява разом із додатками до неї була прийнята посадовими особами відповідача та зареєстрована за № 4424, що підтверджується розпискою-повідомленням (а.с.106).
За результатами розгляду вказаної заяви ГУ ПФУ в Закарпатській області було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії № 121630007469 від 15.06.2021 (далі – рішення від 15.06.2021 № 121630007469) (а.с.11).
Зі змісту рішення від 15.06.2021 № 121630007469 вбачається, що страховий стаж особи становить 22 роки 11 місяців 02 дні, в тому числі за списком № 1 - 3 роки. За доданими документами до пільгового стажу не зараховано: період роботи з 28.03.1986 № 8П від 28.03.1986 по 06.01.1995 № 7К від 06.01.1995 в Шахті КПРС Стахановського виробничого об`єднання по видобутку вугілля (Стахановвугілля) та період роботи з 16.01.1995 № б/п від 17.01.1995 по 30.06.1999 № 604 від 29.06.1999, оскільки відсутні необхідні додаткові документи (перейменування організації). На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує (а.с.11).
Таким чином, спірними періодами, які не були зараховані до страхового (пільгового) стажу позивача є саме: з 28.03.1986 по 06.01.1995 та з 16.01.1995 по 30.06.1999.
10.06.2021 позивач звернувся до відповідача-2 із заявою, відповідно до якої просив прийняти довідки про підтвердження пільгового трудового стажу 193-1, 193-2 від 18.05.2021, 256-2 від 19.05.2021, довідки про перейменування підприємства від 19.05.2021 № 260 та № 199 від 18.05.2021, виписки з наказу (арк.спр.12).
Листом від ГУ ПФУ в Луганській області 24.06.2021 № 1200-0201-8/18996 було повідомлено позивача про те, що врахувати для обчислення пенсії довідки, які створені будь-якими органами, їх посадовими особами на тимчасово окупованій території України та які долучені до заяви про призначення пенсії від 10.06.2021 немає законних підстав (а.с.14).
Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 28.07.1983 у межах спірних правовідносин, судом встановлено, що вона містить наступні записи про роботу ОСОБА_1 :
- 28.03.1986 прийнятий учнем підземним гірника з повним робочим днем на підземних роботах видобувної ділянки, наказ № 8п від  28.03.1986, запис № 5; 
- 06.01.1995 звільнений відповідно до пункту 5 ст. 36 КЗпП України за переводом, запис № 7п від 05.01.1995, запис № 8; 
- 16.01.1995 прийнятий на шахту гірником очисного забою 5-го розряду підземним з повним робочим днем  в шахті, наказ № 6/к від 17.01.1995, запис № 9; 
- 30.06.1999 звільнений згідно п. 5 КЗпП України по переводу в СПЛ дирекцію по ліквідації шахт, наказ 60п від 29.06.1999, запис № 11. 
Інші періоди роботи позивача не є спірними, а тому судом не досліджуються (а.с.19-21).
Листом ГУ ПФУ в Луганській області було повідомлено позивача про те, що згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 неможливо зарахувати до пільгового стажу наступні періоди роботи: з 28.03.1986 по 06.01.1995 у зв`язку із тим, що в трудовій книжці відсутні відомості про атестацію робочого місця та про розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи, що вимагає надання уточнюючої довідки щодо підтвердження спеціального стажу; з 16.01.1995 по 18.01.1999 через відсутність відомостей про атестацію робочого місця та про розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи, що вимагає надання уточнюючої довідки щодо підтвердження спеціального стажу (а.с.16-17).
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.
Стаття 4 Закону № 1058-IV визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» від 16.12.1993 № 3721-XII, право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється Законом № 1058-IV.
Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;
страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;
страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;
страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Частинами першою, другою та четвертою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Слід зазначити, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 № 794 «Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування», на виконання Указу Президента України від 04.05.1998 № 401 (401/98) «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування» Кабінет Міністрів України постановив Пенсійному фонду разом із Міністерством праці та соціальної політики, Міністерством фінансів України та Державної податковою адміністрацією забезпечити з 01.10.1998 впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. 
Відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 № 794 «Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування», установити, що починаючи з 01.07.2002 обчислення пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (1788-12) здійснюється із заробітку особи за період роботи після 01.07.2000 за даними систем персоніфікованого обліку.  
Згідно з абзацом 4 частини третьої статті 4 Закону № 1058-IV, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, серед іншого: пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.
Положеннями частини першої статті 40 Закону № 1058-ІV передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
У разі подання застрахованою особою для обчислення розміру пенсії даних про заробітну плату (дохід) за період до 1 січня 1992 року при визначенні коефіцієнта заробітної плати (доходу) середня заробітна плата за рік (квартал) у відповідному періоді вважається щомісячною середньою заробітною платою (доходом) в Україні, з якої сплачено страхові внески, відповідного року (кварталу) (абзац 21 частини другої статті 40 Закону № 1058-ІV).
За приписами частини другої статті 41 Закону № 1058-ІV до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються, зокрема, суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.
Статтею 114 Закону № 1058-IV врегульовані питання щодо пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.
Так, зокрема, пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу, зокрема: з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 23 років 6 місяців у чоловіків і не менше 18 років 6 місяців у жінок
ОСОБА_1 звернувся до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області саме з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV.
Надаючи оцінку доводам відповідача, викладеним в оскаржуваному рішенні від 15.06.2021 № 121630007469 щодо неможливості зарахування до страхового (пільгового) стажу позивача періодів його роботи з 28.03.1986 по 06.01.1995 та з 16.01.1995 по 30.06.1999 через відсутність необхідних додаткових документів (перейменування організації), слід зазначити таке. 
Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закону № 1788-XII).
Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Зазначені правові норми кореспондується з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженою постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань № 162 від 20.06.1974  (далі – Інструкція № 162). 
Відповідно до абзацу першого пункту 1.1. Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Заповнення трудових книжок та вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округа, на території яких розташовано дане підприємство, установа, організація, та офіційною мовою СРСР (пункт 2.1. Інструкції № 162).
Згідно з абзацами першим, другим, четвертим пункту 2.2. Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Відповідно до пункту 2.3. Інструкції № 162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1984 р., у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938 р.) записується «1984.05.01», в трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.; «05.01.1984». Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.
У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5. Інструкції № 162).
Відповідно до пункту 2.8. Інструкції № 162 виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на підставі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.
При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (абзац перший пункту 4.1. Інструкції № 162).
Аналогічні за змістом положення містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110.
Відповідно до пункту 18 постанови Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 06.08.1973 № 656 «Про трудові книжки робітників і службовців», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, відповідальність за організацію роботи з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Враховуючи положення пункту 18 постанови Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 06.08.1973 № 656 «Про трудові книжки робітників і службовців», суд приходить до висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Враховуючи вищевикладене, місцевий суд дійшов правильного висновку, що положення Порядку № 637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальнім по відношенню до Закону № 1788-XII, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме за відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній або у трудовій книжці містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (стаття 62 Закону № 1788-XII).
Відповідач не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, і право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки (вина позивача відсутня).
Наведене в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові № 687/975/17 від 21.02.2018, в якій суд касаційної інстанції вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Отже, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Судами встановлено, що спірне рішення від 15.06.2021 № 121630007469 не містить посилань відносно того, в чому саме полягає невідповідність записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 28.07.1983 вимогам інструкцій щодо їх заповнення. 
Натомість, дослідженням трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 28.07.1983 встановлено, що записи у ній в повній мірі відповідають вимогам Інструкцій № 162 та № 58, місять всю необхідну інформацію про характер виконуваною позивачем роботи та підтверджують зайнятість позивача у періодах з 28.03.1986 по 06.01.1995 та з 16.01.1995 по 30.06.1999 на роботах, які дають право на призначення пенсії за віком відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV.
Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що посилання відповідача на ту обставину, що для підтвердження страхового стажу роботи ОСОБА_1 , який дає право для призначення пенсії на пільгових умовах необхідно надання додаткових документів (перейменування організації), суд не бере до увагу, оскільки робота позивача за вказаний період в повній мірі підтверджується записами в трудовій книжці.
Мотиви, з яких виходив відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, що зазначені відповідачем у відзиві на позов та листів ГУ ПФУ в Луганській області від 24.06.2021 № 1200-0201-8/18996 та від 02.09.2021 № 1200-0202-8/33866, є неприйнятними, оскільки, як вже вище вказано, оцінка рішенню суб`єкта владних повноважень на відповідність критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, надається судом виключно виходячи зі змісту такого рішення.
Відтак, за наслідками судового розгляду судами встановлено, що відповідачем при вирішенні питання щодо призначення пенсії ОСОБА_1 протиправно не зараховано до його страхового стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до вимог пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV періодів його роботи з 28.03.1986 по 06.01.1995 та з 16.01.1995 по 30.06.1999, внаслідок чого неправильно обчислено розмір страхового (пільгового) стажу, необхідного для призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV.
Аналіз застосованих ГУ ПФУ в Закарпатській області підзаконних нормативно-правових актів при прийнятті рішення від 15.06.2021 № 121630007469 свідчить, що вони суперечать положенням норм діючих законів, які регламентують пенсійне забезпечення позивача, відтак вони безпідставно були прийняті до уваги відповідачем при вирішенні питання щодо відмови у призначенні пенсії за віком.
На підставі вищевикладеного, рішення відповідача-1 є протиправним та таким, що не відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, дотримання яких перевіряє адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, внаслідок чого підлягає скасуванню.
Щодо позовних вимог стосовно зобов`язання відповідача-2 повторно розглянути заяву позивача разом із зарахуванням спірних періодів до його страхового стажу.
Так, частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:
- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);
- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);
- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);
- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до пунктів 2-4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Окрім того, слід звернути увагу на те, що частиною третьою статті 245 КАС України передбачено право суду у разі скасування індивідуального акта зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який, зокрема, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.
Пункт 4.7. розділу ІV Порядку 22-1 визначає, що саме «орган, що призначає пенсію» (за спірних правовідносин - ГУПФУ в Луганській області) повинен всебічно, повно і об`єктивно розглянути всі подані документи, після чого установити наявність чи відсутність права особи на одержання пенсії.
Оскільки вирішення питання призначення пенсії та зарахування до страхового стажу певних періодів є виключною компетенцією відповідача-2, враховуючи, що протиправні дії відповідача-1 полягали саме у прийнятті спірного рішення, яке було прийнято без дотримання вимог Закону № 1058-IV, з метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, колегія суддів також погоджується з місцевим судом, що необхідно вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім і необхідним (ефективним), а саме: 
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-1 від 15.06.2021 № 121630007469 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах позивача та зобов`язати відповідача-2  повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.06.2021, зареєстровану за № 4424, з урахуванням правової оцінки, наведеної судом у рішенні.
Так, відповідач повинен обрахувати страховий (пільговий) стаж позивача за даними трудової книжки, а також вирішити питання про призначення пенсії з урахуванням положень пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV.
Слід вказати, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відтак, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд прийняв рішення з дотриманням як матеріального так і процесуального права, а позовні вимоги підлягають задоволенню з обранням відповідного способу захисту порушеного права. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області – залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року у справі № 360/5306/21 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 01 грудня 2022 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      І. В. Сіваченко

                                                                                          А. А. Блохін

                                                                                          Т. Г. Гаврищук