ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/29504/20                                                                Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  27 вересня 2022 року                                                                                    м. Київ
                    
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача:                Беспалова О. О., суддів: Парінова А. Б., Ключковича В. Ю., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Луганській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Луганській області, Державної податкової служби України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,- 

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Луганській області, Державної податкової служби України, в якому просила суд: 
- визнання протиправними та скасування дій відповідача 1 щодо збільшення щоквартальних нарахувань по єдиному внеску №3303/12-32-52-06-08 від 14 вересня 2020 року із терміном сплати 14 вересня 2020 року;
- визнання протиправними дій та зобов`язання відповідача 1 виконати приписи рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10   вересня 2019 року №640/8473/19, вчинити дії щодо змін в інтегрованій картці платника, а саме: виключити неузгоджену суму єдиного соціального внеску з інтегрованої картки платника податків
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2021 року позов задоволено частково.
Визнатнопротиправними дії Головного управління ДПС у Луганській області щодо збільшення ОСОБА_1 нарахувань по єдиному соціальному внеску на суму 4   999,79 грн.
В іншій частині адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове, яким позов залишити без задоволення. 
До Шостого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив.
У відповідності до приписів частини другої статті 309 КАС України судом постановлено ухвалу про продовження апеляційного розгляду даної справи.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке. 
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2019 року в адміністративній справі №640/8473/19, яке набрало законної сили, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю: визнано протиправними дії ГУ ДФС у Дніпропетровській області щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 09   листопада 2018 року №Ф-7128-23, визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09 листопада 2018 року №Ф-7128-23, яка винесена ГУ ДФС у Дніпропетровській області.
ОСОБА_1 перейшла на облік з ГУ ДПС у Дніпропетровській області до ГУ ДПС у Луганській області, до якого передана також інтегрована картка платника (далі по тексту - ІКП) по коду платежу 71040000 (єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування для фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) із заборгованістю по єдиному внеску у сумі 17   859,73 грн.
Листом ДПС України від 03 вересня 2020 року №15488/7/99-00-04-05-01-07, надіслав копію звернення позивача до ГУ ДПС у Луганській області та ГУ ДПС у Дніпропетровській області щодо приведення інтегрованої картки платника у відповідність. У вказаному листі зобов`язано ГУ ДПС у Луганській області з урахуванням інформації, наданої Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, у разі необхідності привести інтегровану картку платника у відповідність та надати заявниці відповідь.
ГУ ДПС у Луганській області у листі від 14 вересня 2020 року №ФОП-3969/12-32-52-06 повідомило ОСОБА_1 , що станом на 14 вересня 2020 року заборгованість складає 22  856,94 грн.; за даними інформаційної системи податкового органу позивач перебував на обліку в Криворізькому північному управлінні ГУ ДПС, Криворізька північна ДПС (Саксаганський район м. Кривий Ріг) з 23 листопада 2015 року по 11 грудня 2018 року як фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування. Також за даними інформаційної системи «Податковий блок» з 26 грудня 2013 року ОСОБА_1 одночасно була і особою, яка провадить незалежну професійну діяльність з ознакою діяльності «арбітражний керуючий». На момент передачі даних по платнику обліковувалася заборгованість по єдиному внеску у сумі 17   859,73 грн., в тому числі недоїмка у сумі 13   276,92 грн., несплачені штрафні санкції - 3   037,02 грн., пеня - 1   545,79 грн. Недоїмка обліковується у зв`язку з несплатою нарахувань єдиного внеску, які завантажені до інтегрованої картки платника (ІКП) 71040000 в автоматичному режимі за допомогою розробленого алгоритму для контролю за сплатою єдиного внеску по фізичним особам-підприємцям та особам, які провадять незалежну професійну діяльність.
Згідно з наявною у справі копією листа ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 07 вересня 2020 року №85996/10/04-36-33-01-11, ГУ ДПС у Луганській області повідомлено, що на момент передачі даних по платнику, в ІКП 7104 відсутні необхідні нарахування єдиного внеску за 4 квартал 2018 року як фізичній особі-підприємцю, так і особі, яка провадить незалежну професійну діяльність, на загальну суму 4   914,36 грн.
ГУ ДПС у Луганській області  за результатами проведеної інвентаризації та з урахуванням інформації, яка надійшла від ГУ ДПС у Дніпропетровській області, у відповідність до вимог чинного законодавства ІКП по коду платежу 71040000 та проведені нарахування єдиного внеску за 4 квартал 2018 року на суму 4   914,36 грн.
У листі від 27 жовтня 2020 року №30979/6/99-00-04-05-01-00 ДПС України повідомила позивача, що при визначенні позиції Окружний адміністративний суд міста Києва від 10   вересня 2019 року у справі №640/84773/19 у рішенні визначив протиправною лише вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, при цьому не зобов`язав податкові органи вчиняти будь-які дії щодо змін в інтегрованій картці платника, а тому відсутні правові підстави для вчинення відповідних дій.
Вважаючи такі дії податкового органу протиправними позивач звернулась до суду з даним позовом. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування дій ГУ ДПС у Луганській області  щодо збільшення щоквартальних нарахувань по єдиному внеску, відображених в інтегрованій картці платника за №3303/12-32-52-06-08 від 14 вересня 2020 року із терміном сплати 14 вересня 2020 року, суд зазначає таке. 
У справі міститься копія доповідної записки начальника Сєверодонецького управління начальнику ГУ ДПС у Луганській області від 14 вересня 2020 року вбачається, що за результатом проведеної інвентаризації картки особового рахунку по єдиному соціальному внеску встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Сєверодонецькому управлінні ГУ ДПС у Луганській області з 13 червня 2019 року, станом на 11 вересня 2019   року здійснює незалежну професійну діяльність в якості арбітражного керуючого; як фізична особа-підприємець зареєстрована 11 жовтня 2011 року, здійснювала підприємницьку діяльність та сплачувала єдиний внесок на спрощеній системі оподаткування - з 01 січня 2021 року по 31 червня 2013 року, а з 01 липня 2013 року по 10 грудня 2018 року - на загальній системі оподаткування; припинила підприємницьку діяльність 11 грудня 2018   року.
За даними інформаційної системи «Податковий блок» з 26 грудня 2013 року позивач є одночасно й особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, ознака діяльності - арбітражний керуючий. У 2018 році і ІКП ОСОБА_1 відбулись нарахування лише за 1-3   квартали 2018 року; у зв`язку з некоректною роботою АІС «Податковий блок» нарахування за 4 квартал 2018 року по терміну 21 січня 2019 року у сумі 2   457,18 грн. в ІКП ОСОБА_1 як фізичній особі-підприємцю, в автоматичному режимі не завантажувалося. Крім того, звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2018 рік ОСОБА_1 , як арбітражний керуючий, надала з сумою єдиного внеску, що підлягає сплаті, в розмірі 9   914,15 грн. Однак, у зв`язку з некоректною роботою АІС «Податковий блок», нарахування єдиного внеску в КОР складають 7   371,54 грн., різниця склала 2   542,61 грн. Враховуючи викладене, висловлене прохання дозволити донарахування зобов`язання по сплаті єдиного внеску за 4 квартал 2018 року на загальну суму 4   999,79 грн. (2   457,17+2   542,61).
Саме ця доповідна записка стала підставою для нарахування в ІКП ОСОБА_1 єдиного внеску за 4 квартал 2018 року на суму 4   999,79 грн.
За визначенням статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно положень статті 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:
- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;
- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.
Згідно з частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
Таким чином, єдиний соціальний внесок розраховується, виходячи із суми доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, за ставкою 22 відсотки.
З огляду на викладене, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування виходячи із суми доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, за ставкою 22 відсотки. 
Пункт 7 частини першої статті 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачає, що органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.
За правилами частин першої-четвертої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.
Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.
Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Форма вимоги про сплату боргу (недоїмки) для платника єдиного внеску - фізичної особи затверджена наказом Міндоходів України від 20 квітня 2015 року №449 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі по тексту - Інструкція №449) та наведена у додатку 7 до вказаної Інструкції.
Згідно з пунктами 3, 4 розділу VI Інструкції №449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо, зокрема дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів.
У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.
Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.
У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): 
платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);
платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).
З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що контролюючий орган у разі виявлення на кінець календарного місяця недоїмки зі сплати єдиного внеску, який слідує за останнім місяцем, коли було сплачено єдиний внесок виносить вимогу про сплату боргу (недоїмки), яка може бути винесена протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника податків до акта перевірки.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано апелянтом, згідно з витягом із електронного кабінету платника податків, який міститься у справі, 14 вересня 2020 року ОСОБА_1 нараховано 4  999,79 грн єдиного соціального внеску. 
Однак, матеріали справи не містять жодних доказів вчинення ГУ ДПС у Луганській області дій, передбачених Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Інструкції, щодо формування на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів по єдиному внеску в частині донарахування зобов`язання по сплаті єдиного внеску на загальну суму 4   999,79 грн.
Як вірно зауважено судом першої інстанції, положення Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Інструкції не передбачено донарахування зобов`язання по сплаті єдиного внеску лише на підставі доповідної записки без проведення перевірки та формування відповідної вимоги про сплату боргу (недоїмки).
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що дії ГУ ДПС у Луганській області щодо збільшення ОСОБА_1 нарахувань з єдиного соціального внеску у розмірі 4  999,79 грн є протиправними, а позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.
Разом із тим, позовні вимоги про скасування дій ГУ ДПС у Луганській області щодо збільшення щоквартальних нарахувань по єдиному внеску №3303/12-32-52-06-08 від 14 вересня 2020 року із терміном сплати 14 вересня 2020 року не належить задовольняти, оскільки дії неможливо скасувати, а у справі відсутні докази того, що відповідач 1 здійснив позивачу щоквартальні нарахування по єдиному внеску №3303/12-32-52-06-08 від 14 вересня 2020 року із терміном сплати 14 вересня 2020 року.
Також, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання протиправними дій та зобов`язання ГУ ДПС у Луганській області виконати приписи рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2019 року №640/8473/19, вчинити дії щодо змін в інтегрованій картці платника, а саме: виключити неузгоджену суму єдиного соціального внеску з інтегрованої картки платника податків, суд керується такими мотивами.
За змістом статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначено обов`язковість судового рішення.
Відповідно до статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
У частині першій статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
З аналізу вищезазначених законодавчих норм убачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №686/23317/13-а та у постанові Верховного Суду від 24   вересня 2020 року у справі №640/15623/19.
Згідно статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.
Відповідно до вимог статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.
Отже, процесуальний закон установлює порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначає певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
Вищезазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Аналіз зазначених норм свідчить, що є такі види судового контролю за виконанням судового рішення, як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.
Відповідно до статті 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
Як встановлено вище, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2019 року в адміністративній справі №640/8473/19 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю: визнано протиправними дії ГУ ДФС у Дніпропетровській області щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 09 листопада 2018 року №Ф-7128-23, визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09 листопада 2018 року №Ф-7128-23, яка винесена ГУ ДФС у Дніпропетровській області.
Звертаючись до суду із вимогами про визнання протиправними дій та зобов`язання відповідача 1 виконати приписи рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10   вересня 2019 року №640/8473/19, позивач фактично оскаржує поведінку ГУ ДПС у Луганській області, що мала місце під час виконання цього судового рішення.
Відтак, суд першої інстанції прийшов до вірних висновків, що оскаржувана поведінка ГУ ДПС у Луганській області може бути оскаржена відповідно до статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують позицію суду першої інстанції та відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.
Згідно  з ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Луганській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Луганській області, Державної податкової служби України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                                     О. О. Беспалов

Суддя                                                                                                                 В. Ю. Ключкович

Суддя                                                                                                       А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 27.09.2022)