ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

18 листопада 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/12273/21
Головуючий у першій інстанції - Коверзнев В. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/310/22

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Скрипки А.А.
суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л. 
секретар: Поклад Д.В. 

сторони: 
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: Національний університет "Чернігівський колегіум" імені 
Т.Г.Шевченка 

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Національного університету "Чернігівський колегіум" імені Т.Г.Шевченка на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова у складі судді Коверзнева В.О. від 18 листопада 2021 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного університету "Чернігівський колегіум" імені Т.Г.Шевченка про визнання протиправним та скасування наказу, 

                           В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до Національного університету "Чернігівський колегіум" імені Т.Г. Шевченка про визнання протиправним та скасування наказу. Вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що вона з 01.08.1986 року по 26.04.2019 року працювала на різних посадах у бібліотеці Національного університету "Чернігівський колегіум" імені Т.Г.Шевченка. Постановою Кабінету Міністрів України №1073 від 30.03.2009 року "Про підвищення заробітної плати працівникам бібліотек" в редакції від 25.03.2014 року, працівникам державних і комунальних бібліотек, які проводять культурну, освітню, інформаційну, науково-дослідницьку, методичну діяльність та займають посади, включені до переліку посад, згідно із додатком до Порядку виплати доплат за вислугу років працівникам державних і комунальних бібліотек, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 22.01.2005 року №84, встановлено надбавку за особливі умови роботи у граничному розмірі 50% посадового окладу; конкретний розмір надбавки встановлюється керівником установи, закладу, організації у межах фонду оплати праці. Таким чином, як вказувала позивач, встановивши даною постановою зазначену надбавку, Кабінет Міністрів України визначив цільове використання бюджетних корштів, а саме: на підвишення заробітної плати бібліотекарів, що виключає можливість використання вказаних коштів на інші потреби, в свою чергу, керівник закладу вищої освіти був наділений правом визначати граничний розмір надбавки самостійно, але виходячи із розміру її фінансування державою, а також трудових досягнень конкретного працівника бібліотеки. Позивач зазначала, що згідно листа Міністерства освіти і науки України №1/11-10798 від 09.12.2019 року в період з 06.08.2014 року по 08.10.2018 року Міністерство освіти і науки України в повному обсязі профінансувало відповідачу виплату надбавки, передбаченої вказаною постановою. Позивач стверджувала, що відповідач мав фінансову можливість виплачувати позивачу надбавку за особливі умови роботи в розмірі 50% посадового окладу. Проте, наказом ректора Чернігівського національного педагогічного університету імені Т.Г.Шевченка №100 вк/ІІ від 21.05.2014 року всім працівникам наукової бібліотеки, в тому числі і позивачу, було знято 50% надбавки за особливі умови роботи, починаючи з 01.08.2014 року. При цьому, як вважає позивач, у відповідача не було підстав для фактичної реалізації вказаного наказу, оскільки до компетенції відповідача не входить скасування або зміна Постанови Кабінету Мністрів України. Крім того, вказаний наказ прив`язує виплату надбавки до штатного розпису, в який зміни не вносились, і розмір надбавки не зменшувався. Позивач стверджувала, що за наведених обставин, даний наказ є нікчемним з моменту його оприлюднення. При цьому, не існує також доказів того, що фактичний стан виконання позивачем своїх трудових обов`язків надавав відповідачу право зменшувати розмір надбавки або позбавляти прав на її отримання. Після неодноразових звернень та скарг позивача та інших працівників бібліотеки, відповідачем було видано наказ від 15.02.2019 року за №28 вк/ІІ, згідно якого відновлено виплату надбавки, яку визначено у розмірі 5%, починаючи з 01.08.2014 року. Позивач посилалась на постанову Чернігівського апеляційного суду від 04.12.2020 року у справі №750/1031/20, відповідно до якої встановлено, що наказом ректора №100 вк/ІІ від 21.05.2014 року всім працівникам наукової бібліотеки знято 50% надбавки за особливі умови роботи, починаючи з 01.08.2014 року. При цьому, в наказі ректор зазначає, що надбавка знімається у зв`язку зі зміною істотних умов праці, а саме, зняття 50% надбавки за особливі умови праці всім співробітникам наукової бібліотеки університету, згідно Постанови Кабінету Міністрів України №89 від 25.03.2014 року. Даний наказ не може бути визнано законним, оскільки Постановою Кабінету Міністрів України №89 не змінювались істотні умови праці та не знімались 50% надбавки працівникам наукової бібліотеки, а лише внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України №84, де конкретно визначено, що надбавка за особливі умови роботи може бути встановлена у граничному розмірі 50% посадового окладу, а розмір надбавки встановлюється керівником установи, закладу, організації у межах фонду оплати праці. Отже, знімаючи надбавку 50% працівникам наукової бібліотеки, ректор не звернув увагу на те, що він може встановлювати надбавку у межах фонду оплати праці, проте не знімати, адже трудове законодавство встановлює низку гарантій захисту прав працівників на належну оплату праці. Апеляційним судом у справі №750/1031/20 також встановлено, що фінансування фонду оплати праці на виплату надбавки працівникам бібліотеки Національного університету "Чернігівський колегіум" імені Т.Г.Шевченка на 2014-2018 роки проводилось у розмірі 50% від посадового окладу; наказ ректора №100 вк/ІІ від 21.05.2014 року, яким всім працівникам наукової бібліотеки було знято 50% надбавки за особливі умови роботи, починаючи з 01.08.2014 року, не погоджено із профспілковим комітетом; зняття надбавки відбулось без врахування частини четвертої статті 97 КЗпП України та у справі відсутні докази, що фінансування спірної надбавки здійснювалося у менших, ніж встановлено наказом №296 вк/ІІ від жовтня 2009 року, розмірах, і що протягом спірного періоду малися обставини, з якими чинне законодавство пов`язує можливість здійснювати оплату праці працівникам у меншому, ніж передбачено штатним розписом, розмірі. Згідно ч.1 статті 21 КЗпП України, статті 19 Конституції України, враховуючи Постанову Кабінету Міністрів України від 30.09.2009 року №1073 про те, що конкретний розмір надбавки за особливі умови роботи встановлюється керівником установи, закладу, організації у межах фонду оплати праці, ректор Національного університету "Чернігівський колегіум" імені Т.Г.Шевченка повинен був діяти відповідно до нормативних актів, що регулюють оплату праці. В той же час, дані приписи закону при виданні наказів №100 вк/ІІ від 21.05.2014 року та від 15.02.2019 року №28 вк/ІІ дотримано не було. Позивач вказувала, що оскільки незаконні накази не можуть породжувати законні наслідки, то протягом всього спірного періоду працівники бібліотеки, в тому числі, і позивач, мали право на отримання надбавки за особливі умови роботи у розмірі 50% посадового окладу. За наведених обставин, ОСОБА_1 у вимогах завленого позову просила: визнати протиправним та скасувати наказ ректора Національного університету "Чернігівський колегіум" імені Т.Г. Шевченка №28 вк/ІІ від 15.02.2019 року в частині встановлення позивачу з 01.08.2014 року по 31.10.2018 року надбавки за особливі умови роботи в розмірі 5% посадового окладу; зобов`язати Національний університет "Чернігівський колегіум" імені Т.Г.Шевченка здійснити позивачу перерахунок надбавки за особливі умови роботи, в період з 01.08.2014 року по 31.10.2018 року, в розмірі 50% від посадового окладу, з урахуванням сплаченої надбавки у розмірі 5%.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 18.11.2021 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Національного університету "Чернігівський колегіум" імені Т.Г.Шевченка про визнання протиправним та скасування наказу. Визнано протиправним та скасовано наказ Національного університету "Чернігівський колегіум" імені Т.Г.Шевченка №28 вк/ІІ від 15.02.2019 року в частині встановлення ОСОБА_1 в період з 01.08.2014 року по 31.10.2018 року включно надбавки за особливі умови роботи у розмірі 5% посадового окладу. Зобов`язано Національний університет "Чернігівський колегіум" імені Т.Г.Шевченка здійснити перерахунок ОСОБА_1 надбавки за особливі умови роботи за період з 01.08.2014 року по 31.10.2018 року включно, встановивши її в розмірі 50% посадового окладу, та сплатити заборгованість, що виникне внаслідок такого перерахунку - за відрахуванням вже сплаченої їй надбавки у розмірі 5%. Судом стягнуто з Національного університету "Чернігівський колегіум" імені Т.Г.Шевченка на користь ОСОБА_1 908 грн. судового збору. 

В апеляційній скарзі Національний університет "Чернігівський колегіум" імені Т.Г.Шевченка просить скасувати оскаржуване рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 18.11.2021 року, та ухвалити нове рішення, за яким відмовити позивачу у задоволенні вимог заявленого позову у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 18.11.2021 року ухвалено судом із порушенням норм процесуального та матеріального права, при неповному м при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.  В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції, надавши правову оцінку обставинам справи, фактично підмінив функції керівника Національного університету "Чернігівський колегіум" ім.Т.Г.Шевченка, та самостійно визначив граничний розмір надбавки працівникам університету у розмірі 50%. При цьому, суд першої інстанції не врахував висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 15.10.2020 року у справі №750/2844/19, якою суд, прямо вказавши на норму права, скасував рішення Деснянського районного суду м.Чернігова та постанову Чернігівського апеляційного суду від 11.10.2019 року, зазначивши, що суд не може підміняти керівника установи, закладу, організації та визначати розмір надбавки за особливі умови. Доводи апеляційної скарги стверджують, що суд першої інстанції необґрунтовано виходив з того, що у період з 01.01.2014 року по 31.10.2018 року Міністерство освіти України в повному обсязі профінансувало надбавку у розмірі 50%, та що університет мав фінансову можливість виплатити позивачу надбавку саме у граничному розмірі 50%, оскільки питання розпорядження коштами відноситься до виключної компетенції керівника університету в силу ч.3 статті 26 Закону України "Про освіту". Апелянт вказує, що надбавка встановлюється не у фіксованому розмірі - 50% від окладу, а у граничному розмірі - 50%, тобто вона може бути нарахована у розмірі 45% чи зменшена до 15%, 10%, 5% чи нуля. Апелянт зазначає, що ні КЗпП України, ні Закон України "Про оплату праці", ні інші нормативно-правові акти трудового законодавства не передбачають обов`язку щодо виплати заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших виплат, згідно штатного розпису. Крім того, Національний університет "Чернігівський колегіум" імені Т.Г.Шевченка в доводах апеляційної скарги стверджує, що позивач неодноразово зверталась до суду для вирішення спору із подібними позовами з 2019 року, що свідчить про її обізнаність із оспорюваним наказом, і суд повинен вирішити питання про застосування строку позовної давності незалежно від відповідної заяви сторони спору. 

В судове засідання апеляційного суду сторони даного спору, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду даної справи, не з`явились. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 

Відповідно до положень ч.5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
За даних обставин, датою прийняття даної постанови апеляційним судом є 18.11.2022 року.  

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 працювала на різних посадах в бібліотеці Національного університету "Чернігівський колегіум" імені Т.Г.Шевченка у період з 01.08.1986 року по 26.04.2019 року, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с.10-11).
Постановою Кабінету Міністрів України №1073 від 30.09.2009 року ''Про підвищення заробітної плати працівникам бібліотек'', в редакції, чинній до 25.03.2014 року, встановлено працівникам державних і комунальних бібліотек, які проводять культурну, освітню, інформаційну, науково-дослідницьку, методичну діяльність та займають посади, включені до переліку посад, згідно із додатком до Порядку виплати доплат за вислугу років працівникам державних і комунальних бібліотек, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.2005 року №84, надбавку за особливі умови роботи у розмірі 50% посадового окладу.
Надбавку у такому розмірі позивач отримувала до серпня 2014 року, саме такий розмір надбавки передбачений у штатних розписах відповідача.
Постановою Кабінету Міністрів України №1073 від 30.09.2009 року ''Про підвищення заробітної плати працівникам бібліотек'', в редакції від 25.03.2014 року, працівникам державних і комунальних бібліотек, які проводять культурну, освітню, інформаційну, науково-дослідницьку, методичну діяльність та займають посади, включені до переліку посад, згідно з додатком до Порядку виплати доплат за вислугу років працівникам державних і комунальних бібліотек, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.2005 року №84, встановлено надбавку за особливі умови роботи у граничному розмірі 50% посадового окладу. Конкретний розмір надбавки встановлюється керівником установи, закладу, організації у межах фонду оплати праці.
Наказом ректора Чернігівського національного педагогічного університету імені Т.Г.Шевченка №100 вк/ІІ від 21.05.2014 року (а.с.12), у зв`язку зі зміною істотних умов праці, а саме, зняття 50% надбавки за особливі умови праці, згідно Постанови Кабінету Міністрів України №89 від 25.03.2014 року, всім працівникам наукової бібліотеки, в тому числі, і позивачу, знято 50% надбавки за особливі умови роботи, починаючи з 01.08.2014 року.
Наказом ректора Національного університету "Чернігівський колегіум" імені Т.Г.Шевченка №28 вк/ІІ від 15.02.2019 року (а.с.13), з метою усунення порушень, виявлених інспекційним відвідуванням Управління Держпраці у Чернігівській області (акт №25-01-104/0089 від 05.02.2019 року) та на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2009 року №1073 "Про підвищення заробітної плати працівникам бібліотек", всім працівникам наукової бібліотеки, в тому числі, і позивачу, з 01.08.2014 року по 31.10.2018 року було встановлено надбавку за особливі умови роботи в розмірі 5% посадового окладу.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 18.11.2021 року, задовольняючи вимоги заявленого ОСОБА_1 позову, суд першої інстанції, із врахуванням положень статей: 94, 97, 98 КЗпП України, статей: 2, 21 Закону України "Про оплату праці", а також висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 15.09.2021 року у справі №750/1031/20, дійшов висновку, що наказ відповідача від 15.02.2019 року №28 вк/ІІ в частині встановлення позивачу надбавки за особливі умови роботи у розмірі 5% посадового окладу в період з 01.08.2014 року по 31.10.2018 року включно підлягає визнанню незаконним і скасуванню; у зв`язку із даними обставинами, відповідача необхідно зобов`язати здійснити перерахунок розміру надбавки за особливі умови роботи позивача за вказаний період. Суд першої інстанції встановив, що позивач, згідно Постанови Кабінету Міністрів України №1073 від 30.03.2009 року, в редакції від 25.03.2014 року, мала право на отримання надбавки за особливі умови роботи у граничному розмірі 50 % посадового окладу, при цьому, визначення конкретного розміру цієї надбавки даною Постановою віднесено до компетенції ректора Національного університету "Чернігівський колегіум" імені Т.Г. Шевченка. Суд першої інстанції зазначив, що, як випливає із матеріалів справи, в період з 01.08.2014 року по 31.10.2018 року включно, Міністерство освіти і науки України профінансувало відповідачу виплату надбавки, передбаченої даною Постановою, в розмірі 50% посадового окладу, тобто в повному обсязі. За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач мав фінансову можливість виплачувати позивачу надбавку за особливі умови роботи в розмірі 50% посадового окладу, при цьому, у справі відсутні докази того, що фактичний стан виконання позивачем своїх трудових обов`язків надавав відповідачу обґрунтоване право зменшувати розмір цієї надбавки або позбавляти права її отримання в якості заходу дисциплінарного впливу. Суд першої інстанції констатував, що при вирішенні спорів про виплату надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування. Судом першої інстанції відхилено доводи відповідача відносно застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, оскільки, як зазначив суд у оскаржуваному рішенні від 18.11.2021 року, предмет даного позову зводиться до виплати позивачу заробітної плати, при цьому, статтею 233 КЗпП України встановлено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 18.11.2021 року про задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 18.11.2021 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.  

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції, надавши правову оцінку обставинам справи, фактично підмінив функції керівника Національного університету "Чернігівський колегіум" ім.Т.Г.Шевченка, та самостійно визначив граничний розмір надбавки працівникам університету у розмірі 50%. При цьому, суд першої інстанції не врахував висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 15.10.2020 року у справі №750/2844/19, якою суд, прямо вказавши на норму права, скасував рішення Деснянського районного суду м.Чернігова та постанову Чернігівського апеляційного суду від 11.10.2019 року, зазначивши, що суд не може підміняти керівника установи, закладу, організації та визначати розмір надбавки за особливі умови. Доводи апеляційної скарги стверджують, що суд першої інстанції необґрунтовано виходив з того, що у період з 01.01.2014 року по 31.10.2018 року Міністерство освіти України в повному обсязі профінансувало надбавку у розмірі 50%, та що університет мав фінансову можливість виплатити позивачу надбавку саме у граничному розмірі 50%, оскільки питання розпорядження коштами відноситься до виключної компетенції керівника університету в силу ч.3 статті 26 Закону України "Про освіту". Апелянт вказує, що надбавка встановлюється не у фіксованому розмірі - 50% від окладу, а у граничному розмірі - 50%, тобто вона може бути нарахована у розмірі 45% чи зменшена до 15%, 10%, 5% чи нуля. Апелянт зазначає, що ні КЗпП України, ні Закон України "Про оплату праці", ні інші нормативно-правові акти трудового законодавства не передбачають обов`язку щодо виплати заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших виплат, згідно штатного розпису.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 18.11.2021 року, виходячи із наступного.  

Відповідно до ч.1,ч.2 статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Згідно ч.2, ч.3, ч.4 статті 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів), відрядних розцінок, посадових окладів працівникам, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються роботодавцем з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Роботодавець (роботодавець - фізична особа) не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Положеннями статті 98 КЗпП України встановлено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (ч.1 статті 21 Закону України "Про оплату праці").

Положеннями статті 2 Закону України "Про оплату праці" визначено структуру заробітної плати. А саме, основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про бібліотеки і бібліотечну справу", працівникам бібліотек можуть встановлюватися надбавки та доплати в межах затвердженого фонду оплати праці працівників бібліотек.

Судом першої інстанції в ході судового розгляду даної справи було встановлено, що що позивач згідно Постанови Кабінету Міністрів України №1073 від 30.03.2009 року, в редакції від 25.03.2014 року, мала право на отримання надбавки за особливі умови роботи у граничному розмірі 50% посадового окладу, при цьому визначення конкретного розміру цієї надбавки Постановою віднесено до компетенції ректора Національного університету "Чернігівський колегіум" імені Т.Г.Шевченка. Суд першої інстанції зазначив, що, як випливає з матеріалів справи, в період з 01.08.2014 року по 31.10.2018 року включно Міністерство освіти і науки України профінансувало відповідачу виплату надбавки, передбаченої Постановою, в розмірі 50 % посадового окладу - тобто в повному обсязі. За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач мав фінансову можливість виплачувати позивачу надбавку за особливі умови роботи в розмірі 50% посадового окладу, при цьому, суд зауважив, що у справі відсутні докази того, що фактичний стан виконання позивачем своїх трудових обов`язків надавав відповідачу обґрунтоване право зменшувати розмір цієї надбавки або позбавляти права її отримання в якості заходу дисциплінарного впливу.

При вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції, відповідно до положень ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені Верховним Судом у постанові від 15.09.2021 року у справі №750/1031/20, провадження №61-19143св20.

За даних обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованого висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 18.11.2021 року відносно того, що наказ відповідача від 15.02.2019 року № 28 вк/ІІ в частині встановлення позивачу надбавки за особливі умови роботи у розмірі 5% посадового окладу в період з 01.08.2014 року по 31.10.2018 року включно підлягає визнанню незаконним і скасуванню; а також відносно того, що у зв`язку із даними обставинами відповідача необхідно зобов`язати здійснити перерахунок розміру надбавки за особливі умови роботи позивача за вказаний період.

Встановивши, що оспорюваний наказ погіршив розмір оплати праці позивача, і що фінансування фонду оплати праці на виплату надбавки працівникам бібліотеки здійснювалось у повному обсязі, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування наказу №28 вк/II від 15.02.2019 року в частині встановлення ОСОБА_1 надбавки за особливі умови роботи у розмірі 5% посадового окладу за період з 01.08.2014 року по 31.10.2018 року, та, відповідно, зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок надбавки за особливі умови роботи у період з 01.08.2014 року по 31.10.2018 року включно, встановивши її у розмірі 50% від посадового окладу, та сплати заборгованості, що виникне внаслідок такого перерахунку - за відрахуванням вже сплаченої їй надбавки у розмірі 5%.

Апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційної скарги щодо застосування судом першої інстанції норм права, без врахування, як вказує апелянт, висновків щодо застосування норми права, викладених у постанові Верховного Суду від 15.10.2020 року у справі №750/2844/19. Оскільки у зазначеній справі позивач звернулась до суду із позовними вимогами про стягнення надбавки за особливі умови роботи, і при цьому, предметом судового розгляду не були вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про встановлення надбавки за особливі умови роботи. За даних обставин, висновки суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 18.11.2021 року у справі №750/12273/21, не суперечать висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 15.10.2020 року у справі №750/2844/19.
При цьому, необхідно зазначити, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції від 18.11.2021 року суд не визначав самостійно спірну надбавку у розмірі 50% посадового окладу позивача, як про це стверджує апелянт, а зобов`язав відповідача здійснити перерахунок надбавки позивачу за особливі умови роботи за відповідний хронологічний період, у розмірі 50% від посадового окладу, відповідно до визначеного законом розміру, з урахуванням сплаченої позивачу надбавки у розмірі 5%. 

В доводах апеляційної скарги Національний університет "Чернігівський колегіум" імені Т.Г.Шевченка вказує, що позивач неодноразово зверталась до суду для вирішення спору із подібними позовами з 2019 року, що свідчить про її обізнаність із оспорюваним наказом, і суд повинен вирішити питання про застосування строку позовної давності незалежно від відповідної заяви сторони спору.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 18.11.2021 року, оскільки в контексті положень ч.2 статті 233 КЗпП України, що стосується порушення законодавства про оплату праці, то працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 18.11.2021 року, із посиланням на приписи даної норми Закону, обґрунтовано відхилено доводи відповідача щодо порушення позивачем строку позовної давності.  

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 18.11.2021 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини, та на основі з`ясованих фактичних обставин справи, документально підтверджених тими доказами, які були досліджені судом в ході розгляду даної справи.

За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу Національного університету "Чернігівський колегіум" імені Т.Г. Шевченка - залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 18.11.2021 року - залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
                      
                        П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Національного університету "Чернігівський колегіум" імені Т.Г.Шевченка - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 18 листопада 2021 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий:                                           Судді: