КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                          
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
22 листопада 2022 року                                                                                м. Київ
                                                                     
Справа №759/5004/21
Апеляційне провадження №22-ц/824/3302/2022
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                 судді-доповідача:      Соколової В.В.
суддів:                       Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Войтенко Ю.В. 26 жовтня 2021 року у м. Києві, у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, 
 
В С Т А Н О В И В
 
У червні 2021 року ПАТ «Київводоканал» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 9010,96 грн, 3 % річних в розмірі 2146,8 грн, інфляційні витрати в розмірі 6321,62 грн та судові витрати в розмірі 2270 грн. 
Позовна заява мотивована тим, що відповідач є власником квартири та отримує комунальні послуги з водопостачання та водовідведення, але її вартість не сплачує. Відповідно до розрахунку проведеного з серпня 2014 року по лютий 2021 року заборгованість відповідача за спожиті послуги становить 9010,96 грн. У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивач на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України має право на компенсацію  інфляційних витрат та 3 % річних у заявлених сумах.
 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2021 рокупозовні вимоги  Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 9010,96 грн. В решті позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» сплачену суму судового збору в розмірі 1157,7 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що позивач надавав відповідачу за вказаною адресою послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної і гарячої води на підставі договору приєднання. Відповідач, в порушення умов публічного договору (оферти) та вимог чинного законодавства, зобов`язання щодо повної своєчасної оплати спожитих в період з серпня 2014 року по лютий 2021 року послуг водопостачання та водовідведення не виконала належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість, яка і підлягає до стягнення. Вимоги про стягнення інфляційній втрат та 3% річних залишені без задоволення з огляду на те, що у вересні 2020 року позивачем за заявою відповідача здійснено перерахунок боргу, однак штрафні санкції розраховані позивачем виходячи із сум нарахованого боргу до його коригування позивачем у вересні 2020 року.
 
Не погодилась із зазначеним рішенням суду відповідач, її представником подана апеляційна скарга, в якій вони посилаються на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вказують на те, що судом не прийнято до уваги заперечення відповідача щодо суми боргу, а саме не враховані здійснені нею оплати у період з лютого 2020 року по жовтень 2021 року на суму, що становить більше половини визначеного позивачем боргу. Таблиця щодо спростування суми заборгованості була наведена відповідачем у відзиві на позов, проте судом не надано цим доводам оцінки. 
На підставі вищевикладеного, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача борг за комунальні послуги у сумі 2872,29 грн.
 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - Федіна Н.В. вказує на те, що судом першої інстанції було досліджено всі документи подані сторонами у справі, зокрема, і відзив на позовну заяву та заперечення відповідача на відповідь на відзив, і додані до них документи. Судом встановлено доведеною наявність боргу відповідача за спожиті в період з серпня 2014 року по лютий 2021 року послуги з водопостачання та водовідведення в межах заявленої позивачем суми. Подальша часткова оплата відповідачем заборгованості позивачем не заперечувалась, та відображена у розрахунку, а тому суд першої інстанції правомірно ухвалив законне та обґрунтоване рішення за наявними матеріалами у справі.
За таких обставин, вважає апеляційну скаргу відповідача необґрунтованою та безпідставною, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік» з 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає  2481 грн, а  з 01 липня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2600,00 грн.
Ціна позову в даній справі визначена позивачем в розмірі 17479,38 грн, яка станом на час розгляду справи апеляційним судом не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Апеляційний суд врахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України.
 А отже на підставі ч.1 ст. 368 та ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
 
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з наступного.
 
Судом встановлено, що позивач ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» є юридичною особою зареєстрованою з 02 червня 1992 року, основним видом діяльності, якого є забір, очищення та постачання води, каналізація водовідведення й очищення стічних вод /а.с.11-16/.
 05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» №110(4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» в подальшому перейменованим у Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення. Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору, у разі відмови, така відмова має бути оформлена письмова та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг /а.с.7/.
Згідно з довідкою позивача станом на 12 березня 2021 року у ОСОБА_1 обліковується заборгованість за надані послуги з централізованого постачання холодної води та послуги з водовідведення за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 у сумі 9010, 96 грн, без врахування нарахувань за березень 2021 року /а.с.8/
З розрахунку складеного позивачем вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , розрахована заборгованість з послуг водопостачання та водовідведення за період з серпня 2014 року по лютий 2021 року, у розмірі 9010,96 грн. При здійсненні розрахунку наведені суми здійснених відповідачем сплат за надані послуги на загальну суму 5506,51 грн та перерахунку внаслідок якого у вересні 2020 року відбулось списання суми боргу в розміні 16362,5 грн. Також на суму заборгованості нараховані  3% річних на суму  2146,8 грн та інфляційні втрати на суму 6321,62 грн /а.с.9-10/.  
 За відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1   /а.с.22/.
В ході розгляду справи судом першої інстанції відповідачем у відзиві на позов вказано на невірний розрахунок суми боргу, нарахування проводились не за фактично спожиті послуги, так як позивач з 2015 року по 28 травня 2020 року не приймав на облік встановлені відповідачем лічильники, а за начебто середньомісячним показником об`єму споживання в розмірі 33 м3, що є неможливим для споживання однією людиною в однокімнатній квартирі. Також вказувала на те, що сторонами було здійснено коригування суми заборгованості в 2020 році, внаслідок чого позивач 01 жовтня 2015 року списав суму боргу в розмірі 16206,54 грн. Після цієї дати заборгованості у відповідача не має. У зв`язку з цим невірне нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Відповідачем було наведено власний приблизний розрахунок заборгованості, як пропозиція позивачу. Також відповідачем подано заяву про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності /а.с.26-119/.
 
Правовідносини пов`язані зі стягненням заборгованості з житлово-комунальних послуг, а також стягнення заборгованості з спадкоємців врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» ( далі Закон ).
Відповідно до ч.4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.
Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.322 ЦК України).
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).
За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст. 901 ЦК України).
 
В порядку п.2 ч.1 ст.5  Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з  централізованого водопостачання, централізованого водовідведення відносяться до комунальних послуг.
Виходячи з визначення наданим у п.п.2,6,13 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) може бути індивідуальний або колективний споживач. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Частиною 3 цієї статті також визначено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Згідно з ч.ч.1,2 ст. 12 цього Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).
За приписами п.п.18,20,30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (чинних на час існування спірних правовідносин), споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки встановлені договором. Плата за надані комунальні послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
 
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ).
В порядку ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.  Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з положеннями ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.
Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).
 
З наведених обставин справи вбачається, що позивачем надаються послуги з постачання води та  водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 .
У межах даного предмета спору доказуванню підлягали обставини, пов`язані з встановленням обставин наявності:  договірних правовідносин між сторонами у справі; права у позивача і зобов`язання відповідача у справі щодо сплати заборгованості за спожиті  послуги за період з серпня 2014 року по березень 2021 року  у заявленому позивачем розмірі.
За даними наявними в матеріалах справи відповідач зареєстрована у вказаній квартирі, отже має право користування нею, вказана обставина відповідачем визнається. Квартира під`єднана до системи водопостачання, і позивачем надаються послуги з водопостачання, що також визнається сторонами у справі. 
З розрахунку наданого позивачем вбачається, що в період з серпня 2014 року по березень 2021 року було здійснено нарахування за водопостачання та водовідведення на загальну суму 30876,97 грн. У вересні  2020 року позивачем було проведено списання суми боргу в розмірі 16362,5 грн, а відповідачем за цей період здійснено оплату за надані послуги в розмірі 5506,51 грн. Визначена сума заборгованості у 9010,96 грн становить різницю між вказаними сумами. А отже твердження відповідача про те, що судом були не враховані здійснені нею оплати у період з лютого 2020 року по жовтень 2021 року слід визнати безпідставними.
В ході розгляду справи судом першої інстанції відповідачем була наведена таблиця щодо спростування суми заборгованості, вказано на пропуск строку позовної давності та здійснена заява про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.
Однак, вказану таблицю не можна визнати обґрунтованою та такою, що спростовує розмір заборгованості визначений позивачем. Так, враховуючи відсутність надання відповідачем показань лічильників у період з січня 2015 року по березень 2020 року коли відповідачем не здійснювались оплати, нарахування проводились за середнім показником, що відповідає норм чинного законодавства. Твердження відповідача про необґрунтований тариф на гарячу води також не знайшли свого підтвердження.
Таким чином, вищевказаний розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, а відтак, колегія суддів вважає його належним та допустимим доказом, який підтверджує суму заборгованості відповідача за послуги з водопостачання та водовідведення за вищевказаний період
Слід погодитись з твердженням сторони відповідача, про те що позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з серпня 2014 року по червень 2018 року заявлені з пропуском строку позовної давності. Суд першої інстанції вказав, що мало місце переривання цього строку шляхом вчинення відповідачем часткової оплати цих послуг. Такі оплати були вчинені відповідачем у вересні, жовтні, грудні  2014 року. У період з січня 2015 року по березень 2020 року відповідачем не здійснювались оплати. Таким чином, початком перебігу строку позовної даності слід вважати січень 2015 року, відповідно закінчення цього строку припадає на січень 2018 року. Однак, в подальшому оплати відповідачем проводились щомісячно у період з квітня 2020 року по березень 2021 року у розмірах, що перевищували нарахування здійснені позивачем. В червні 2020 року відповідач звернулась до позивача із заявою про здійснення перерахунку заборгованості і  в серпні 2020 року позивачем здійснено списання 16363,5 грн. Звернення до суду з позовом відбулось у червні 2021 року.
Разом з цим, виходячи з положень ЦК України у зв`язку із пропуском строку позовної давності зобов`язання не припиняється. 
В червні 2020 року відповідач звернулась до позивача із заявою про здійснення перерахунку заборгованості і в серпні 2020 року позивачем здійснено списання 16363,5 грн. Однак, вказане списання не свідчить про списання саме поточної заборгованості. Як вже вказано вище, в період з серпня 2014 року по березень 2021 року заборгованість становила 30876,97 грн. Після здійснення списання суми боргу в розмірі 16362,5 грн, заборгованість мала становити 14514,47 грн, що відповідає сумі нарахувань за період з січня 2018 року, але з урахуванням здійснених відповідачем оплат, сума заборгованості становить 9010,96 грн. 
Наведене вище свідчить про те, що мало місце як переривання строку позовної давності, так і списання позивачем суми заборгованості за минулий період та врахування здійснених відповідачем оплат. А отже твердження відповідача про відсутність заборгованості після проведеного списання є безпідставними. Також не знаходять свого підтвердження доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної даності. Тому підстави для відмови у задоволенні позовних вимог відсутні.  
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення на суму 9010,96 грн. 
Слід звернути увагу на те, що рішення суду першої інстанції переглядається за апеляційною скаргою відповідача, який оскаржує рішення в частині задоволених позовних вимог. А отже в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних рішення суду першої інстанції не оскаржується, підстав для виходу за межі доводів апеляційної скарги колегія суддів не вбачає, тому в цій частині рішення суду апеляційним судом не переглядається. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції надана вірна оцінка доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції, ним повно і об`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи, перевірені доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким надана належна правова оцінка. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.            
 
Враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені витрати на цій стадії розгляду справи компенсації не підлягають.  
 
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року - залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова
 
Судді:                                                                                                 А.М. Андрієнко
 
                                                                                                            Н.В. Поліщук