УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження
19 грудня 2022 року 
м. Київ
справа №420/9507/22
провадження № К/990/34974/22
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Єзерова А.А.,
суддів: Берназюка Я.О., Кравчука В.М.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.09.2022 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2022 у справі №420/9507/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій противоправними та зобов`язання вчинити певні дії,
у с т а н о в и в: 
У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови згідно до заяви від 20.06.2022, щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованої заборгованості по пенсії за період з 01.04.2019 по 01.11.2021 в сумі 70 914,11 гривень, а також щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів разом із сумою індексації, за період з 01.04.2019 по 01.11.2021 (включно) в зв`язку з порушенням строків нарахування (перерахунку) та виплати основної суми пенсії;
- зобов`язати відповідача на підставі заяви від 20.06.2022 виплатити йому нараховану заборгованість по пенсії за період з 01.04.2019 по 01.11.2021 в сумі 70914,11 гривень однією сумою, а також нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів разом із сумою індексації, за період з 01.04.2019 по 01.11.2021 (включно) в зв`язку з порушенням строків нарахування (перерахунку) та виплати основної суми пенсії.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.09.2022, яке було залишене без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2022, у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із такими судовими рішеннями, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу до Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, натомість, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Дослідивши зміст касаційної скарги позивача колегія суддів дійшла висновку про те, що у відкритті касаційного провадження у цій справі належить відмовити з огляду на таке.
Приписи пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України передбачають, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Цей принцип конкретизований у положеннях частини першої статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України) й частини першої статті 328 КАС України, згідно з якими учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть реалізувати право на їхнє оскарження у касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.
Тому розв`язуючи питання про прийнятність касаційної скарги, Верховний Суд насамперед має з`ясувати, чи належить справа, що в ній подається касаційна скарга, за своїми ознаками до тих справ, судові рішення в яких можуть оскаржуватися у касаційному порядку.
Колегія суддів встановила, що ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18.07.2022 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Водночас за приписами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Буквальне тлумачення положень зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. Водночас обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.
Означені критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Тобто касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.
Суд касаційної інстанції наголошує, що процесуальний закон передбачає умови, за наявності яких справи, розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), можуть переглядатися в касаційному порядку. Такими умовами можуть бути обставини, які виділяють вимоги скаржника якимись особливими, рідкісними чи унікальними ознаками, завдяки чому вони виокремлюються із загальної низки аналогічних за змістом вимог.
Колегією суддів не може бути прийнято до уваги посилання на існування обставин, визначених підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки скаржником не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення саме цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.
Також Суд критично оцінює посилання скаржника на висновки Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, викладені у постановах від 21.11.2018 у справі №700/668/16-а, від 03.07.2019 у справі №676/1557/16, від 23.12.2020 у справі №640/7975/15, від 29.04.2020 у справі №420/2093/16-а, від 16.12.2020 у справі №521/21718/16-а, від 29.11.2021 у справі №466/9253/17, від 19.09.2019 у справі №522/9778/16-а, від 17.09.2020 у справі №300/544/19, від 05.03.2020 у справі №140/1547/19, від 28.04.2021 у справі №686/20861/17, від 31.05.2021 у справі №750/6708/17, оскільки, як було встановлено судами попередніх інстанцій у справі №420/9507/22, заборгованість з пенсії у розмірі 70914,11 грн. позивачу не виплачена, а тому позовні вимоги про визнання протиправними дій пенсійного органу щодо не нарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів разом із сумою індексації, за період з 01.04.2019 по 01.11.2021 (включно) в зв`язку з порушенням строків нарахування (перерахунку) та виплати основної суми пенсії, є передчасними, так як нарахування та виплата компенсації не можлива без виплати самої заборгованості.
Також Суд відхиляє твердження скаржника про відсутність правового висновку Верховного Суду у справах з подібними правовідносинами, оскільки у касаційній скарзі останнім не зазначено, який саме висновок необхідно сформулювати та на підставі аналізу яких актів законодавства, а Верховним Судом самостійно не встановлено, що у судовій практиці, яка склалася у подібних правовідносинах, існують підстави, які б вказували на наявність проблеми, що може бути вирішена, шляхом формулювання нової правової позиції.
За правилом пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З огляду на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені в справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, і передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткових обставин немає, у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.
Керуючись приписами статей 13, 328, 333, 359 КАС України, Верховний Суд
у х в а л и в:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.09.2022 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2022 у справі №420/9507/22.
2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач                                                                                           А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                               Я.О. Берназюк

Суддя                                                                                                               В.М. Кравчук