ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/613/22  Номер провадження 22-ц/814/4786/22	Головуючий у 1-й інстанції Черняєва Т.М.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Обідіної О.І.,
суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.,
розглянула в порядку письмового провадження у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Акцент-Банк" на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 26 серпня 2022 року, в складі судді Черняєвої Т.М., дата виготовлення повного тексту рішення не зазначена, по справі за позовом Акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2022 року АТ «Акцент-банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідно до укладеного договору без номера від 14.05.2019 року, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.a-bank.com.ua/terms, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. 
Посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов`язань по поверненню кредитних коштів, що призвело до утворення заборгованості, просило стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором, яка станом на 24.02.2022 року становить 30228,19 грн. та складається із заборгованості за кредитом в розмірі 23818,45 грн. та заборгованості за відсотками 6409,74 грн. відповідно. 

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 26 серпня 2022 року у задоволенні позовних вимог АТ «Акцент-банк» відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем в ході розгляду справи не надано належних доказів отримання відповідачем як кредитної картки, так і кредитних коштів в розмірі встановленого банком ліміту. 

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, АТ «Акцент-банк» оскаржило його в апеляційному порядку
В своїй апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, невірну оцінку зібраних по справі доказів, просило рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. 
Зазначало, що до матеріалів справи додано не тільки тарифи із сайту банку, а розрахунок з карткового рахунку відповідача та паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процента ставка. Паспорт продукту підписано боржником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про її часткове задоволення з огляду на наступне.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.05.2019 року ОСОБА_1 приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору б/н від 14.05.2019 та отримання кредитної картки, шляхом власноручного підписання Анкети-заяви /а. с. 8 зворот сторони/.
На підтвердження факту укладення кредитного договору банк надав копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в «А-банку», Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-банк», розміщені на сайті http://a-bank.com.ua/terms у розділі «Умови та правила», у т.ч. Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна» /а. с. 8-15/ та розрахунок заборгованості за вказаним договором від 14.05.2019 р. станом на 24.02.2022 р. 
Факт підписання ОСОБА_1 . Анкети-заяви з АТ «Універсал Банк» відповідачем не оспорювався, а відтак не заперечувався факт укладання кредитного договору.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт видачі відповідачці кредитної картки та розміру встановленого кредитного ліміту, а наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором не є належним доказом її існування, оскільки не є первинним банківським документом в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». 
Колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
В даному випадку, суд вірно встановив факт укладання споживчого кредиту між сторонами.
При цьому, його висновок щодо недоведеності позивачем розміру заборгованості внаслідок відсутності належних та достатніх доказів не ґрунтується на матеріалах справи та зроблений без дотримання положень ст.89 ЦПК України. 
Між тим, самим відповідачем в ході розгляду справи не ставилась під сумнів правильність здійснених банком розрахунків заборгованості по кредиту, а заперечувався факт отримання кредитної картки з відповідним лімітом, тобто сам факт надання їй банком грошових коштів.
В доведення розміру існуючої заборгованості, банком надано суду розрахунок заборгованості за договором №б/н від 2019-05-14, укладеного між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 , станом на 24.02.2022, з якого вбачається, що станом на 14.05.2019 р. на кредитну картку було зараховано 8000 грн. 
В подальшому вказані кошти використовувались і вже станом на 20.06.2019 р. залишок поточної заборгованості складав «-9860 грн.».
Одночасно, з графи «сума погашення за кредитним договором» вбачається здійснення періодичного погашення тіла кредиту фактично до березня 2021 р.
Вищевказаний розрахунок є належним письмовим доказом, який не був спростований відповідачем в ході розгляду справи та містить інформацію щодо предмета доказування, зокрема доводить факт як надання позивачу ліміту кредитних коштів в розмірі 8000 грн. (тіло кредиту), так і факт використання цих коштів, тому в розумінні положень ст. 77 ЦПК України є належним доказом. 
Посилання суду першої інстанції на те, що такий розрахунок не є первинним бухгалтерським документом згідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а відтак не може бути прийнятий до уваги, є не вірним, оскільки повинен розцінюватись судом як наданий стороною письмовий доказ на предмет його належності, допустимості та достовірності, а не як первинний документ бухгалтерської звітності, який фіксує факти здійснення господарської діяльності. 
Крім того, банком приєднано до матеріалів справи виписку з карткового рахунку ОСОБА_2 , із зазначенням основної картки НОМЕР_1 за період з 14.05.2019 р. по 02.09.2022 р. 
З вказаної виписки по рахунку вбачається як надання банком кредитного ліміту, так і активне користування цими коштами шляхом зняття готівки в банкоматі, та використання їх в якості оплати за товар в різноманітних закладах торгівлі. 
Зазначені в даній виписці дані не суперечать відображеному руху коштів в приєднаному до позовної заяви розрахунку заборгованості. 
Враховуючи, що судом встановлено як факт укладання кредитного договору, так і підписання позичальником паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», то у відповідності до ст. 1054 ЦК України позичальник повинен повернути кредит та сплатити відповідні проценти.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з розрахунку заборгованості, у ОСОБА_1 перед Банком виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 23 818,45 грн. Кредитний ліміт, встановлений по кредитній карті був наданий у вигляді поновлювальної кредитної лінії, тобто після сплати кредитних коштів позичальник може знову ними користуватись. Відтак, висновок районного суду щодо відсутності заборгованості у вигляді простроченого тіла кредиту не відповідає фактичним обставинам справи.
В даному випадку згідно до вищевказаного розрахунку загальний залишок заборгованості за наданим тілом кредиту складає 23818,45 грн. 
З урахуванням доведеності банком розміру отриманих відповідачем кредитних коштів, з їх подальшим користуванням, останні підлягають стягненню на користь позивача.

Разом з цим, колегія суддів не вбачає підстав для стягнення з позичальника заборгованості по відсоткам в розмірі 6409,74 грн.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги на отримання відсотків, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 14.05.2019 посилався на Тарифи Банку, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Умовами та правилами надання банківських послуг. 
Однак, з матеріалів справи не вбачається, що саме з даним Витягом з Умов відповідач ознайомився і погодився, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо користування кредитними коштами та щодо сплати прострочених відсотків за користування кредитними коштами, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, сама по собі роздруківка із сайту банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Отже у цьому випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути; укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (http://a-bank.com.ua/terms) неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом (06.04.2022 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За наведених обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами наданий банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відпо-відачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Укладений між сторонами кредитний договір від 14.05.2019 у вигляді заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в повному обсязі АТ «А-БАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
При цьому, не заслуговує на увагу твердження апелента про те, що підписавши паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» електронним підписом, позичальник була обізнана з основними умовами кредитування та про реальну вартість річної процентної ставки, з орієнтовною загальною вартістю кредиту.
Так, згідно до правових висновків, викладених в Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, слід розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Таким чином, вказаний паспорт не є складовою договору, а його підписання сторонами є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитором щодо надання необхідної для споживача інформації, а відтак не підлягає прийняттю до уваги як складова кредитного договору із зазначенням погодженого сторонами та зрозумілого для споживача розміру відсотків. 
За вказаних обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в стягненні заборгованості по тілу кредиту, з постановленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості по кредиту в розмірі 23818,45 грн.
В іншій частині рішення необхідно залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.
Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 26 серпня 2022 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором №б/н від 14 травня 2019 року в розмірі 23818,45 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови виготовлено 01 листопада 2022 року.

Судді: О.І. Обідіна С.Б. Бутенко О.В. Прядкіна