ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

21 листопада 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/6244/15-ц
Головуючий у першій інстанції – Жук М. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1002/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
                                  головуючого-судді: Онищенко О.І.
                                  суддів:  Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,                 
Позивач: ОСОБА_1 
Відповідач: ОСОБА_2 
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2 
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей (суддя Жук М.І.), ухвалене о 09 год. 52 хв. у м.Чернігів, повний текст рішення складено 23 листопада 2015 року,
                                        В С Т А Н О В И В:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісяця з дня пред`явлення позову у розмірі 1/3 з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Позов мотивовано тим, що сторони перебували в шлюбі з 17 липня 2013 року. Мають неповнолітніх дітей – сина ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 . Позивачка вказувала, що діти проживають разом з нею в маленькій двокімнатній квартирі, а сама вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку, доход складає 1400 грн на місяць, більша частина з яких йде на оплату комунальних послуг. ОСОБА_1 посилається на те, що її фінансове становище не дозволяє повністю забезпечити та задовольнити потреби неповнолітніх дітей на їхнє повноцінне харчування, купівлю необхідного дитячого одягу та взуття, ліків у разі хвороби та на інші потреби дітей, а відповідач не вважає за потрібне утримувати їх належним чином. За доводами позивачки, відповідач є заможною особою, має власну корпорацію, до якої входять декілька магазинів у Франції, має декілька будинків у Франції, вітрильну яхту та декілька автомобілів.
Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 листопада 2015 року позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше за 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.06.2015 року і до повноліття дітей; рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць звернуто до негайного виконання; стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 487 грн 20 коп. Рішення суду мотивовано тим, що відповідач зобов`язаний здійснювати виплату позивачу аліментів на утримання малолітніх дітей, оскільки він має таку можливість з огляду на його матеріальні статки (відповідач є власником автомобіля престижного класу, яхти).
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позову; в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання ОСОБА_4 рішення суду змінити, зменшивши розмір стягнення до 1/4 частки всіх видів заробітку (доходів) відповідача. Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 не є дитиною відповідача. З позивачкою відповідач познайомився лише в 2010 році. Бірон ОСОБА_5 посилається, що він дізнався про наявність рішення суду про стягнення аліментів після того, як ухвалою суду було відмовлено у виправленні описки і адвокатом здійснено пошук інших судових рішень за участю цих сторін. Раніше відповідач копію рішення суду  про стягнення аліментів не отримував і про наявність судового спору з цього приводу нічого не знав, оскільки не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Бірон ОСОБА_5 вважає ту обставину, що він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, такою, що призвела до ухвалення незаконного рішення.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов. 
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 , то в іншій частині воно судом апеляційної інстанції не переглядається.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.
По справі встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17 липня 2013 року (а.с.3).
Згідно зі свідоцтвами про народження сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4, 5).
Відповідно до довідки Комунального підприємства «ЖЕК-10» ОСОБА_3 і ОСОБА_6 станом на 15 червня 2015 року зареєстровані і проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).
На час подання позовної заяви позивачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років.
  ОСОБА_2 має французьке громадянство, проживає в АДРЕСА_2 (а.с.12).
Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтю 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.ч. 1, 3 ст.181 СК України).
Згідно зі ст.182 СК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.
За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.
При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.
Отже,  спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів.
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
За правилами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Колегія суддів апеляційного суду вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання ОСОБА_3 , оскільки згідно зі свідоцтвом про народження ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 .
Факт батьківства відповідачем не спростовано, а наявність на розгляді в суді позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження дитини не є належним доказом спростування батьківства.
У зв`язку з викладеним не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що відповідач не є батьком ОСОБА_3 і не повинен сплачувати аліменти на його утримання.
Також не можуть бути прийняті судом до уваги посилання ОСОБА_2 на те, що він не знав про наявність судового спору щодо стягнення аліментів.
Так, за матеріалами справи встановлено, що ухвалами Деснянського районного суду м.Чернігова від 13 липня 2015 року було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів і ухвалено надіслати Міністерству закордонних справ Франції судове доручення про вручення документів та судового виклику відповідачу, при цьому визначено основну дату розгляду справи 20 жовтня 2015 року о 09 год. 00 хв. та додаткову дату розгляду справи 23 листопада 2015 року о 09 год. 00 хв. (а.с.29, 30).
Суд першої інстанції відповідно до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, підписаної в Гаазі, направив на адресу Міністерства закордонних справ Франції пакет документів для вручення відповідачу, який було отримано Посольством Франції в Україні 13 серпня 2015 року (а.с.33-41).
У зв`язку з неявкою ОСОБА_2 в судове засідання розгляд справи 20 жовтня 2015 року було відкладено на 23 листопада 2015 року (а.с.43-48). При цьому Деснянський районний суд м.Чернігова 21 жовтня 2015 направив до Посольства Франції в Україні лист з проханням надіслати на адресу суду підтвердження про вручення пакета документів відповідачу (а.с.46, 47), який залишився без відповіді.
Повістку про виклик до суду на 23 листопада 2015 року було направлено на електронну адресу відповідача 21 жовтня 2015 року (а.с.45 зворот) та 18 листопада 2015 року (а.с.48 зворот).
У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача 23 листопада Деснянським районним судом м.Чернігова було ухвалено заочне рішення, копію якого (згідно з супровідним листом) було направлено на адресу відповідача (а.с.55) і отримано ним 05 грудня 2015 року, що підтверджується повідомленням про вручення (а.с.64).
14 грудня 2015 року згідно з поштовим конвертом ОСОБА_2 через ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, в якій вказував, що копію рішення отримав 10 грудня 2015 року (а.с.57-59).
Проте, оскільки заяву про перегляд заочного рішення подано ОСОБА_8 , але відсутні будь-які підтвердження про наявність у неї повноважень представника (довіреність або договір про надання правової допомоги) і відсутній особистий підпис відповідача, ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 23 грудня 2015 року заяву визнано неподаною та повернуто заявнику (а.с.61-62).
З викладеного вбачається, що судом першої інстанції вчинялися дії щодо належного повідомлення ОСОБА_2 про дату і час розгляду справи про стягнення з нього аліментів, відповідач знав про наявність оспорюваного рішення суду і не був позбавлений можливості звернутися до суду із належним чином оформленою заявою про перегляд заочного рішення у визначені законодавством строки.
Натомість після визнання неподаною та повернення заяви про перегляд заочного рішення представник відповідача – адвокат Діденко В.Є. звернувся до суду із заявою про видачу фотокопії рішення Деснянського районного суду м.Чернігова про стягнення аліментів з ОСОБА_2 лише у червні 2022 року (а.с.69). 
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині не спростовують, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні. 
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -
                                       П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 листопада 2015 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:                                                             Судді: