Справа № 446/1101/20                                Головуючий у 1 інстанції: Котормус Т.І. 
Провадження № 22-ц/811/4249/21                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 
Категорія:76

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 вересня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Крайник Н.П.
секретаря: Івасюти М.В.
з участю: ОСОБА_1 , його представника – ОСОБА_2 ,
представника АТ ДТЕК «Західенерго» - Добровольської О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 26 жовтня 2021 року, - 

ВСТАНОВИВ:

у червні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» в особі відокремленого підрозділу «Добротвірська теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Західенерго», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3 , про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В обгрунтування позовних вимог, з врахуванням заяви про зміну підстав позову, покликається на те, що з 18 квітня 1995 року працював на посаді старшого машиніста енергоблоків VII групи блочного відділення котлотурбінного цехуДТЕК «Добротвірська ТЕС», наказом № 303-к від 25 травня 2020 року його звільнили на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці. Стверджує, що встановлення неповного робочого часу є правом власника та може реалізовуватися при введенні змін в організації виробництва і праці, однак фактично зміни в організації виробництва і праці на ДТЕК «Добротвірська ТЕС» не вводилися, жодні робочі інструкції для змінених умов не розроблялися. Зазначає, що фактично встановленням неповного робочого часу власник проводить приховане незаконне скорочення чисельності працівників, оскільки 2-годинний графік роботи був введений для працівників різних посад, спеціальностей і кваліфікацій, в основному для працюючих пенсіонерів. Вказує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, однак він не погоджувався на роботу з неповним робочим тижнем, а саме з одним неповним робочим днем тривалістю 2 години згідно встановленого графіка. Вважає, що колективним договором Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» передбачено, що власник зобов`язується не допускати звільнення працівників приватизованого товариства з ініціативи нового власника чи уповноваженого ним органу протягом дії колективного договору. Вважає, що власник або уповноважений ним орган має право змінювати чи запроваджувати новий режим роботи у товаристві для певних категорій чи окремих працівників лише після погодження цих питань з відповідними профспілковими комітетами та у встановленому чинним законодавством порядку, однак всі зміни режиму роботи не погоджені профспілковим комітетом «Добротвірської ТЕС» АТ «ДТЕК Західенерго», що є порушенням умов колективного договору. З наведених підстав просить поновити його на роботі на посаді старшого машиніста енергоблоків VII групи блочного відділення котлотурбінного цеху на «Добротвірській ТЕС» АТ «ДТЕК Західненерго», стягнути з «Добротвірської ТЕС» АТ «ДТЕК Західненерго» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 травня 2020 року до дня поновлення його на роботі;
Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 26 жовтня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.
Рішення суду оскаржив  ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. 
Апелянт стверджує, що судом першої інстанції не досліджено, чому саме його посада віднесена до категорії «неможливих для використання протягом повного робочого часу», незважаючи на те, що він одержував на цій посаді заробітну плату в повному розмірі. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні документальні докази, які б свідчили про проведення змін в організації виробництва і праці, крім того він не повідомлений про такі, йому не роз`яснено про дату встановлення неповного робочого часу на підприємстві, враховуючи те, що умови праці фактично змінилися до 25 травня 2020 року. Вважає, що обмежуються його трудові права, оскільки оплата праці менша мінімальної, відсутня змінна робота з її доплатами і пільгами.Вказує, що у зв`язку з відсутністю зафіксованої його відмови від продовження роботи, застосування для звільнення п. 6 ст. 36 КЗпП України є незаконним, а висновки суду про те, що він формально відмовився від продовження роботи зі зміненими умовами праці, є помилковими, оскільки він вважає їх протиправними, про що зробив відповідний запис в наказі № 77-к від 22 січня 2020 року та повідомленні, що не може вважатися згодою або відмовою від продовження роботи зі зміненими умовами праці. Наголошує, що роботодавець не має права встановлювати норму робочого часу 2 год./тиждень, при якій заробітна плата на місяць набагато нижча, ніж встановлена державою мінімальна заробітна плата, оскільки укладення договору на таких умовах не дає працівникові можливості заробляти на життя. Звертає увагу, що судом не надано належної оцінки відсутності згоди профспілкового комітету «Добротвірської ТЕС» АТ «ДТЕК Західенерго»на зміну істотних умов праці. На думку апелянта, після його звільнення на «Добротвірській ТЕС» АТ «ДТЕК Західенерго» збережені попередні умови праці, оскільки при обслуговуванні блоків замість нього працює позаштатний машиніст, що підтверджується табелем робочого часу, а в добових виходах на чергування є вільні зміни, в яких не задіяний жоден з штатних старших машиністів. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника АТ «ДТЕК «Західенерго» Добровольської О.Л. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у Відокремленому підрозділі «Добротвірська теплова електростанція» Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго»мали місце зміни в організації виробництва та праці, у зв`язку з чим запроваджено заходи щодо неповного робочого часу з одним робочим днем на тиждень тривалістю дві години для окремих працівників ДТЕК Добротвірська ТЕС, працю яких неможливо використовувати протягом повного робочого часу, що встановлено і підтверджено постановою Львівського апеляційного суду, і у зв`язку що тим, що позивач відмовився від продовження роботи в нових умовах праці, в умовах неповного робочого часу, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що звільнення позивача з роботи є правомірним.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді старшого машиніста енергоблоків 7 групи котлотурбінного цеху Відокремленого підрозділу «Добротвірська теплова електростанція» Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго».
Наказом директора АТ «ДТЕК Західенерго» №3 від 10 січня 2020 року «Про зміни в організації виробництва та праці та організацію заходів щодо встановлення неповного робочого часу», який оскаржувався в судовому порядку, запроваджено в Товаристві зміни в організації виробництва та праці.
Наказом директора Відокремленого підрозділу «Добротвірська теплова електростанція» Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» №10 від 13.01.2020, який не визнаний незаконним в судовому порядку та не відмінювався та не скасовувався директором ВП «Добротвірська теплова електростанція» АТ «ДТЕК Західенерго», а відтак є чинним, запроваджено заходи щодо неповного робочого часу з одним робочим днем на тиждень тривалістю дві години для окремих працівників ДТЕК Добротвірська ТЕС, працю яких неможливо використовувати протягом повного робочого часу (а.с. 67).
Пункт 1.2.3 наказу передбачає встановити неповний робочий час для працівників ДТЕК Добротвірська ТЕС, які надали згоду на продовження роботи у зв`язку зі змінами істотних умов праці або припинити трудовий договір на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України з працівниками ДТЕК Добротвірська ТЕС, які відмовилися від продовження роботи в режимі неповного робочого часу. 
Чинними наказами директора цього підприємства від 30.03.2020 №71, від 23.04.2020 №77, від 08.05.2020 №85 здійснено заходи щодо відкладення дати встановлення неповного робочого часу (а.с. 69-71).
Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта про те, що наказ директора ВП «Добротвірська ТЕС» Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» №10 від 13.01.2020 року у зв`язку з прийняттям наказів про відкладення дати встановлення неповного робочого часу втратив чинність, оскільки цими наказами лише відстрочено запровадження неповного робочого часу для окремих працівників.
Наказом директора Відокремленого підрозділу «Добротвірська теплова електростанція» Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» №77-к від 22.01.2020, який позивачем не оскаржувався і є чинним, у зв`язку зі змінами в організації виробництва та праці ДТЕК Добротвірська ТЕС, встановлено з 01.04.2020 для старшого машиніста енергоблоків 7 групи котлотурбінного цеху ДТЕК Добротвірська ТЕС ОСОБА_1 неповний робочий тиждень з 1 неповним робочим днем: понеділок, тривалістю роботи 2 години з 08:00 до 10:00 год. (а.с. 72), зі змісту наказу вбачається, що такий видано у зв`язку зі змінами в організації виробництва та праці ДТЕК Добротвірська ТЕС.
Позивач ознайомлений з наказом 23.01.2020 року, про що свідчить його підпис на наказі і власноручний напис те, що «наказ незаконний, дурний і до того ж дебільний. Виконати його неможливо.»
З долученої до матеріалів справи копії повідомлення від 22.01.2020 року також вбачається, що 23.01.2020 року ОСОБА_1 повідомлено про зміну істотних умов праці, а саме, про введення неповного робочого тижня та роз`яснено наслідки незгоди з такими умовами праці. 
На повідомленні міститься підпис ОСОБА_1 від 23.01.2020 а також його власноручний запис про те, що «Зміна умов праці незаконні, дурні і дебільні», «Згідно наказу ДТЕК №10 від 13.01.20 згоду або незгоду на зміну істотних умов праці я не повинен давати» (а.с. 73), а відтак колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що ОСОБА_1 був повідомлений про встановлення йому неповного робочого часу.
Вважаючи рішення суду незаконним, апелянт покликається на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не врахував ту обставину, що запис на повідомленні не є доказом того, що він відмовився працювати на умовах неповного робочого часу. 
Такі доводи апелянта спростовуються вищенаведеними доказами, а саме, копією наказу №77-к від 22.01.2020 року та копією повідомлення від 22.01.2020 року, які свідчать про те, що, ознайомившись з наказом та повідомленням, ОСОБА_1 власноручно не написав про те, що погоджується на те, щоб продовжувати працювати неповний робочий тиждень з 1 неповним робочим днем: понеділок, тривалістю роботи 2 години з 08:00 до 10:00 год., позивач, всупереч вимогам ст.. 81 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження його згоди на продовження роботи в умовах неповного робочого часу. 
Наказом директора Відокремленого підрозділу «Добротвірська теплова електростанція» Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» №303-к від 25.05.2020, звільнено ОСОБА_1 , старшого машиніста енергоблоків VII групи блочного відділення котлотурбінного цеху служби головного інженера 25.05.2020 у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України.
Наказ про звільнення ОСОБА_1 видано на підставі наказу №77-к від 22.01.2020 «Про встановлення неповного робочого часу» та в ньому вказано, що ОСОБА_1 було письмово попереджено про зміни істотних умов праці, а згоди на продовження роботи після зміни істотних умов праці ОСОБА_1 не надав. (а.с. 3, 74).
Слід зазначити, що наказ №77-к від 22.01.2020 «Про встановлення неповного робочого часу», яким позивачу встановлено неповний робочий тиждень з 1 неповним робочим днем: понеділок, тривалістю роботи 2 години з 08:00 до 10:00 год., позивачем не оскаржувався.
Згідно з п. 6 ст. 36 КЗпП України підставам припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці.
Відповідно до ч. 3 ст. 36 КЗпП України у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці – систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших – працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.
Якщо колишні умови істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу ( ч. 4 ст. 32 КЗпП України).
До зміни істотних умов праці відноситься: зміна систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інше, проведення власником заходів щодо зміни організації виробництва і праці - це виключне повноваження власника.
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 761/8658/16-ц (провадження № 61-34286св18), від 22 квітня 2019 року у справі № 176/3792/14-ц (провадження № 61-24426св18).
У постанові Верховного Суду від 21 січня 2020 року у справі №686/25653/18 зазначено, що під змінами в організації виробництва і праці слід розуміти об`єктивно необхідні дії власника або уповноваженого ним органу, обумовлені, за загальним правилом, впровадженням нової техніки, нових технологій, вдосконаленням структури підприємства, установи, організації, режиму робочого часу, управлінської діяльності, що спрямовані на підвищення продуктивності праці, поліпшення економічних та соціальних показників, запобігання банкрутству і масовому вивільненню працівників та збереження кадрового потенціалу в період тимчасових зупинок у роботі та приватизації, створення безпечних умов праці, поліпшення санітарно – гігієнічних умов тощо». 
Заперечуючи щодо позову, АТ «ДТЕК Західенерго» зазначає про те, що через зменшення обсягу виробництва електричної енергії ТЕС, відбулися змінами в організації виробництва і праці для працівників Добротвірська ТЕС, які безпосередньо не задіяні в процесі виробництва, з метою запобігання масовому звільненню працівників, було запроваджено з 01.04.2020 року режим скороченого робочого часу. Встановлення неповного робочого часу старшому машиністу енергоблоків котлотурбінного цеху ОСОБА_1 мотивоване тим, що на посаді старшого машиніста енергоблоків котлотурбінного цеху працювало 5 працівників, однак для забезпечення виробничої діяльності , в тому числі щодо цілодобового виробництва електроенергії та теплової енергії, достатньо залучення 4-х працівників.
Заперечуючи щодо позову, відповідач також покликався на те, що запроваджуючи зміну в організації виробництва та праці було здійснено заходи щодо встановлення неповного робочого часу з одним робочим днем на тиждень тривалістю дві години для окремих працівників, причиною такого запровадження було суттєве погіршення протягом 2019 рокі фінансово-економічного стану підприємства (встановлення тарифів на електричну та теплову енергію нижче собівартості, скорочення об`ємів виробництва, зростання заборгованості).
Вважаючи звільнення незаконним, позивач та його представник, і в позовній заяві, і в апеляційній скарзі покликалися, зокрема на те, що зміна в організації виробництва і праці не доведена на підставі належних та допустимих доказів, і що фактично зміни в організації виробництва і праці у ВП «Добротвірська теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Західенерго» не відбулися.
Зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки у тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. 
З матеріалів справи вбачається, що Первинною профспілковою організацією « Добротвірської ТЕС» в судовому порядку оскаржувався наказ директора АТ «ДТЕК Західенерго» №3 від 10 січня 2020 року «Про зміни в організації виробництва та праці та організацію заходів щодо встановлення неповного робочого часу» щодо Відокремленого підрозділу «Добротвірська теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Західенерго», у зв`язку з чим розгляд даної справи було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом Первинної профспілкової організації «Добротвірської ТЕС». 
Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 07.08.2020 року позов Первинної профспілкової організації «Добротвірської ТЕС» задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність АТ «ДТЕК Західенерго» щодо неусунення порушень колективного договору та угоди щодо ВП «Добротвірська ТЕС АТ «ДТЕК Західенерго». Скасовано накази АТ «ДТЕК Західенерго» №46 від 21.11.2019 року «Про організацію та введення простою», №54 від 24.12.2019 року «Про продовження простою» і наказ №3 від 10.01.2020 року «Про зміни в організації виробництва і праці та організацію заходів щодо встановлення неповного робочого часу» щодо ВП «Добротвірська ТЕС АТ «ДТЕК Західенерго». В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Львівського апеляційного суду від 27.05.2021 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» задоволено. Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 серпня 2020 року в частині визнання протиправною бездіяльності АТ «ДТЕК Західенерго» щодо неусунення порушень колективного договору та угоди щодо ВП «Добротвірська ТЕС АТ «ДТЕК Західенерго», скасування наказів АТ «ДТЕК Західенерго» №46 від 21.11.2019 року «Про організацію та введення простою», №54 від 24.12.2019 року «Про продовження простою» і наказ №3 від 10.01.2020 року «Про зміни в організації виробництва і праці та організацію заходів щодо встановлення неповного робочого часу» щодо ВП «Добротвірська ТЕС АТ «ДТЕК Західенерго» - скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні вимог Первинної профспілкової організації Добротвірської ТЕС. В решті рішення суду залишено без змін.
Тобто, постановою Львівського апеляційного суду від 27.05.2021 у справі №464/1320/20, відмовлено у задоволенні позовної вимоги Первинної профспілкової організації Добротвірської ТЕС про скасування наказу №3 від 10 січня 2020 року «Про зміни в організації виробництва та праці та організацію заходів щодо встановлення неповного робочого часу» щодо Відокремленого підрозділу «Добротвірська теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Західенерго».
У постанові Львівського апеляційного суду від 27 травня 2021 року, зокрема, вказано: «Отже, до усунення вищезазначених об`єктивних негативних обставин, які підтвердженні численними аналітичними документами та розрахунками, відповідач очевидно не мав можливості працювати у звичайному режимі. Для зменшення витрат та збереження робочих місць воно було змушене тимчасово ввести простій та неповний робочий день, про що було зазначено в оскаржуваних наказах.»; «Зміни в організації виробництва і праці Відповідача полягали в оптимізації окремих виробничих процесів, які зумовлені зменшенням виробництва електричної енергії та необхідністю зменшення виробничих витрат.»; «Накази «Про зміни в організації виробництва та праці та організацію заходів щодо встановлення неповного робочого часу» передбачали комплекс заходів щодо встановлення неповного робочого часу з одним робочим днем на тиждень тривалістю дві години для окремих працівників відокремлених підрозділів Товариства, працю яких неможливо використовувати протягом повного робочого часу, шляхом запровадження змін в організації виробництва та праці для цих працівників». 
Львівський апеляційний суд у постанові вказав, що «як безспірно убачається з матеріалів справи, прийняття оскаржуваних наказів було обумовлено сукупністю негативних обставин, що об`єктивно утруднювали подальшу роботу відокремлених підрозділів АТ «ДТЕК Західенерго» у штатному режимі».
Тобто, підстави та обставини запровадження змін в організації виробництва та праці та організація заходів щодо встановлення неповного робочого часу, їх необхідність та законність, досліджувалися судом апеляційної інстанції у вищезгаданій постанові Львівського апеляційного суду від 27.05.2021, яка, як зазначив суд першої інстанції, має преюдиційне значення для розгляду даної справи.
Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
При ухваленні оскаржуваного рішення, як на підставу для відмови ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог, суд першої інстанції покликався саме на постанову Львівського апеляційного суду від 27.05.2021 у справі №464/1320/20, у якій, окрім іншого, судом досліджувалися та встановлені обставини наявності змін в організації виробництва та праці та встановлення неповного робочого часу для окремих працівників ВП «Добротвірська ТЕС» АТ «ДТЕК «Західенерго», встановлена їх наявність, необхідність та правомірність.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, в подальшому, постановою Верховного Суду від 10.11.2021 року постанова Львівського апеляційного суду від 27 травня 2021 року скасована, залишено в силі рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 серпня 2020 року.
Відповідно до частин першої - третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Аналіз ст. 367 ЦПК України свідчить про те, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.
На думку колегії суддів, скасування в подальшому преюдиційного судового рішення, що набрало законної сили, яке було чинним на момент ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення суду, у якому були встановлені обставини, що були враховані судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення суду, з огляду на положення ст. 367 ЦПК України, не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, проте не позбавляє позивача звернутися із заявою про перегляд рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами.
І оскільки на день ухвалення оскаржуваного рішення суду, постанова Львівського апеляційного суду від 27.05.2021 у справі №464/1320/20 набрала чинності, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, взяв до уваги те, що наказ директора №3 від 10 січня 2020 року «Про зміни в організації виробництва та праці та організацію заходів щодо встановлення неповного робочого часу» щодо Відокремленого підрозділу «Добротвірська теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Західенерго», був чинним, і з врахуванням тих обставин, що були встановлені судом апеляційної інстанції, виходив з встановленої постановою суду апеляційної інстанції правомірності та законності наказу директора АТ «ДТЕК Західенерго» №3 від 10.01.2020 року «Про організацію заходів щодо встановлення неповного робочого часу для працівників ДТЕК Добротвірська ТЕС», встановленої судом апеляційної інстанції необхідності та наявності змін в організації виробництва та праці та встановлення неповного робочого часу.
Слід звернути увагу на те, що наказ директора Відокремленого підрозділу «Добротвірська теплова електростанція» Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» №10 від 13.01.2020, який не оскаржувався, не визнаний незаконним в судовому порядку, директором ВП «Добротвірська теплова електростанція» АТ «ДТЕК Західенерго» не відмінювався і не скасовувався, а відтак є чинним, прийнято на підставі нескасованого апеляційним судом наказу директора АТ «ДТЕК Західенерго» №3 від 10 січня 2020 року.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який вірно зазначив, що відповідачем дотримано двомісячний строк повідомлення позивача про зміну істотних умов праці, про встановлення йому неповного робочого часу, оскільки повідомлення про такі зміни датовано 23.01.2020 року, а наказ про звільнення був виданий 25.05.2020 року, тобто більше ніж за два місяці.
Суд вірно відхилив покликання представника позивача на те, що у зв`язку з виданням наказів про від 30.03.2020 №71, від 23.04.2020 №77, від 08.05.2020 №85 втратив чинність наказ №77-к від 22.01.2020 про встановлення неповного робочого дня позивачу, оскільки такими наказами не скасовувалась його дія, а лише відтерміновувалась дата встановлення неповного робочого часу на період карантину.
За вищенаведеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який вірно зазначив про те, що позивач був завчасно, у відповідності до вимог закону, повідомлений про зміну істотних умов праці, проте відмовився від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці.
Доводи апелянта про те, що позивач не відмовлявся від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці, спростовуються тим, що при ознайомленні з наказом про встановлення неповного робочого часу від 22.01.2020 року та з повідомленням про зміну істотних умов праці від 22.01.2020 року, ОСОБА_1 не висловив своєї згоди на роботу з такими умовами праці, а сформульовані ним пояснення відповідач оцінив, як відмову від таких умов праці, вважаючи їх протиправними.
Оскільки ОСОБА_1 відмовився від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці, від продовження роботи на умовах неповного робочого часу, колегія суддів вважає підставними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції про правомірність його звільнення на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 26 жовтня 2021 року– залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 09.09.2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Н.П. Крайник