ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2022 року
м. Харків
справа №642/2889/21
провадження № 22-ц/818/3546/22
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Пилипчук Н.П.,
суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,
учасники справи:
позивачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут»,
треті особи:  ОСОБА_3 , Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз"
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут», треті особи:  ОСОБА_3 , Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" про захист прав споживачів за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 липня 2022 року в складі судді Марченка В.В., -
встановив:
У травні 2021 року  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2  звернулися до суду з позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут», треті особи:  ОСОБА_3 , Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди.
Позов мотивований тим, що вони є подружжя та мешкають в будинку АДРЕСА_1 , будинок належить їм на праві власності. 20 лютого 1996 року між ОСОБА_1 і ВАТ "Харківміськгаз" був укладений договір на постачання природного газу. Споживаний газ регулярно оплачували. До 2006 року постачальником природного газу споживачам Харківської області був ВАТ "Харківміськгаз". Відповідно до ст. 11 ЗУ "Про ринок природного газу" постанови КМУ від 01.01.2015 року № 758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, ліцензія на право провадження діяльності з постачання природного газу, газу вугільних родовищ за регульованим тарифом", постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам Харківської області з 01.07.2015 року є ТОВ "Харківгаз збут". Починаючи з 2006 року та дотеперішній час від ВАТ "Харківміськгаз" та від ТОВ "Харківгаз збут" позивачі отримують численні повідомлення: листи, квитанції, телефонні дзвінки, листи-претензії про начебто наявні у них заборгованості за споживчий газ та вимоги негайного погашення боргу. Ці повідомлення супроводжуються погрозами зупинити постачання газу, зверненням до суду про стягнення заборгованості, нарахуванням пені та застосуванням інших санкцій. Неодноразово відповідач намагався припинити постачання газу в будинок АДРЕСА_2 , однак враховуючи, що до даного газопостачання підключені сусіди, відповідач відмовився від відключення. Позивачі виходять з того, що ніякої заборгованості за спожитий газ не мають. Об`єм спожитого газу фіксується лічильником, встановленим у будинку, який проходить періодичну повірку та будь-яких несправностей в його роботі не виявлено. ОСОБА_1 з 15.12.1974 року по 23.10.2019 рік працював на посаді судді. Відповідно до ст. 44 ЗУ від 1992 року "Про статус суддів", він та члени його сім`ї мали право сплачувати комунальні послуги в розмірі 50% їх вартості, однак в добровільному порядку ВАТ "Харківміськгаз" надавати пільги сім`ї відмовлявся. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21.06.2006 року, суд зобов`язав ВАТ "Харківміськгаз" надавати зазначену пільгу та нараховувати 50 % вартості спожитого газу. Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 31.10.2006 року рішення суду першої інстанції було залишено без змін. Суд касаційної інстанції відмовив ВАТ "Харківміськгаз" в перегляді рішення суду першої та другої інстанції. Закон України "Про статус судів" від 1992 року діяв до липня 2010 року. Закон України "Про судоустрій і статус судів" від 2010 року будь-яких пільг по сплаті комунальних послуг суддям не передбачає, внаслідок чого позивачі з липня 2010 року за спожитий газ сплачують в повному обсязі. Відповідач не визнає рішення суду, вважаючи його неправильним та постійно вимагає погасити неіснуючу заборгованість, яка згідно з квитанціями становить 7 609, 97 грн. Крім того, зазначає, що у зв`язку з постійним та системними погрозами, а саме: листами про погашення неіснуючої заборгованості, телефонними дзвінками, претензіями про відключення газопостачання, позивачам, як людям похилого віку завдано моральної шкоди, оскільки порушений ритм їх звичайного життя. В зв`язку з цим просив суд скасувати заборгованість в сумі 7 609,97 грн та стягнути моральну шкоду на його користь і на користь його дружини по 4 000 грн на кожного, а також стягнути з відповідача на їх користь судові витрати в дольовому порядку.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 липня 2022 року позовну заяву  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково. Скасовано заборгованість за природний газ перед ТОВ «Харківгаз Збут» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в сумі 6 974, 78 грн. В решті позову відмовлено. Стягнуто з ТОВ «Харківгаз Збут» на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 832,18 грн. Стягнуто з ТОВ «Харківгаз Збут» в дольовому порядку на користь  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 грн.
Не погодившись з вищевказаним рішенням суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять вказане рішення суду першої інстанції в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну вимогу щодо відшкодування моральної шкоди.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував усі фактичні обставини справи та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України – в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Рішення суду в частині задоволених позовних вимог не оспорюється, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з ТОВ «Харківгаз Збут»  на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі по 4 000 грн кожному, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження цих позовних вимог.
З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 20 лютого 1999 року між позивачем, ОСОБА_1 і ВАТ "Харківміськгаз" був укладений договір на постачання природного газу.
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21.06.2006 року позов ОСОБА_2 до ВАТ по газопостачанню та газифікації "Харківміськгаз" про спонукання до надання пільг, проведення перерахунку та відшкодування моральної шкоди задоволено. Зобов`язано ВАТ по газопостачанню та газифікації "Харківміськгаз" здійснити ОСОБА_2 перерахунок за надані послуги з газопостачання з травня 2003 року по 1 травня 2006 року за адресою: АДРЕСА_2 з застосуванням 50 % відсоткової знижки встановленої п. 9 ст. 44 ЗУ "Про статус суддів". Переплату за надані послуги в розмірі 1 904, 52 грн зарахувати в рахунок майбутніх платежів. Зобов`язано ВАТ по газопостачанню та газифікації "Харківміськгаз" надавати ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 починаючи з 1 травня 2006 року 50% знижку по оплаті за постачання газу.
Відповідно до копії постанови № 105/4 про закінчення виконавчого провадження від 19.03.2007 року, вбачається, що заступником начальника Державної виконавчої служби у Червонозаводському району м. Харкова Малихіним О.О. 19.03.2007 року прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 105/4 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-1667/06 у зв`язку з здійсненням боржником ВАТ по газопостачанню та газифікації "Харківміськгаз" перерахунку оплати за надані послуги з постачання газу з травня 2003 року по 01.05.2006 року з застосуванням 50 % знижки, переплату в розмірі 1 904, 52 грн. зараховано в рахунок майбутніх платежів.
Постановою №1587 від 21 липня 2015 року Національна комісія регулювання енергетики комунальних послуг анулювала ліцензію АТ «Харківміськгаз» на постачання природного газу з 01 липня 2015 року, та з цієї дати АТ "Харківміськгаз" не є постачальником природного газу населенню, а здійснює лише функції розподілу природного газу на території України. ТОВ "Харківгаз збут" не є правонаступником АТ "Харківміськгаз", обидва підприємтсва існують і здійснюють господарську діяльність, однак виконують різні ліцензійні функції, та не підпорядковані один одному. Тобто АТ «Харківміськгаз» до 01 липня 2015 року був діючим постачальником газу позивачу і заборгованість за постачання природного газу у позивачів виникла перед АТ «Харківміськгаз».
Згідно Договору доручення № 105/1 від 03 серпня 2015 року, укладеного між АТ «Харківміськгаз» та ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» останній зобов`язується від імені та за рахунок АТ «Харківміськгаз» вчинити наступні юридичні дії: провести діяльність щодо збору грошових коштів зі споживачів природного газу боржників АТ «Харківміськгаз», тобто ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» здійснює облік боргів, які утворились у споживачів перед попереднім постачальником природного газу до 01 липня 2015 року та вживає заходів по отриманню цих коштів.
Відповідачем була надана довідка про заборгованість за природний газ перед ТОВ "Харківгаз збут" абонента ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , з якої вбачається, що заборгованість станом на 01.07.2015 року була 6 810, 36 грн. та станом на 14.02.2022 року 6 974, 78 грн.
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилалися на те, що вони у зв`язку з неіснуючою заборгованістю, нарахованою безпідставно, зазнали душевних та фізичних страждань, що може бути компенсовано стягненням на їх користь моральної шкоди.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені цих позовних вимог, виходячи з наступного.
Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в ст.ст.23,1167 ЦК України.
Відповідно до положень ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п.п.3, 9 постанови від 31 березня 1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визнаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити відповідні мотиви.
Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Як на підставу позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивачів моральної шкоди у розмірі 4 000 грн кожному ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилаються на те, що отримали моральні страждання у зв`язку з тим, що відповідач протягом дуже тривалого часу (понад 10 років ) присилав листи та претензії з погрозами про відключення їх будинку від газопостачання з вимогами погасити неіснуючий борг, а також регулярно телефонував з тими ж самими погрозами та вимогами.
Позивачем не надано ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів завдання їм моральної шкоди.
Окрім того, заборгованість була нарахована ВАТ по газопостачанню та газифікації "Харківміськгаз", а позов пред`явлено до ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ», який лише здійснює облік боргів, які утворились у споживачів перед попереднім постачальником природного газу до 01 липня 2015 року та вживає заходів по отриманню цих коштів. Даний факт підтверджується постановою №1587 від 21 липня 2015 року.
З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх вимог в цій частині.
За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 12 липня 2022 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Головуючий                                                                 Н.П. Пилипчук
Судді                                                                                 О.В. Маміна
                                                                               О.Ю. Тичкова