Номер провадження: 22-ц/813/3956/22 
Справа № 499/760/20
Головуючий у першій інстанції Кравчук О. О.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.10.2022                                                                                        м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді - Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,                
за участю секретаря - Мілєвій М.С.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Комунальне некомерційне підприємство «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» Одеської обласної ради,
третя особа - Відокремлений підрозділ «Іванівська станція екстреної (швидкої) медичної допомоги Комунального некомерційного підприємство «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» Одеської обласної ради»,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Іванівського районного суду Одеської області від 12 липня 2021 року у складі судді Кравчука О.О.,
в с т а н о в и в:
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» Одеської обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Відокремлений підрозділ «Іванівська станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» Одеської обласної ради, та з урахуванням уточнень, просив поновити його на роботі в КНП «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» Одеської обласної ради на посаді фельдшера, визнати неправомірними та скасувати накази №222-ц, №74-к/Ів, стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу починаючи з 30.07.2020 року до дня поновлення на роботі та моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень.
Позивач у позовній заяві за кожною вимогою зазначив наступне:
- щодо скасування наказу №222-Ц: 05.11.2019 року наказом голови комісії з припинення діяльності КУ «ООЦЕМД і МК» ООР» №№29-к/Ів з 06.11.2019 року його прийнято на роботу згідно статті 36 КЗпП України шляхом переводу із відокремленого підрозділу «Іванівська станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» КУ «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» до відокремленого підрозділу «Іванівська станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» КНП «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» Одеської обласної ради; 14.04.2020 року наказом №222-Ц йому оголошено догану на підставі рапорту головного лікаря Станції від 06.04.2020 року; вважає, що наказ №222-Ц винесено з порушенням, оскільки він надав пояснення лише 15.04.2020 року; відповідач не надав йому можливості спростувати порушення трудової дисципліни; у поясненні від 15.04.2020 року, він зазначив, що факт вчинення дисциплінарного проступку відсутній, так як інформування про транспортування тяжко хворого пацієнта здійснено ургентним лікарем терапевтом Марцун Л.Л. ;
- щодо скасування наказу №74-к/Ів та поновлення на роботі: наказом №635-Ц на нього накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення; 30.07.2020 року відповідач звільнив його з роботи на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП, видавши наказ №74-К/Ів; вважає звільнення незаконним, протиправним та безпідставним; в доповідній записці заступника генерального директора КНП «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» Одеської обласної ради Медвідь О.В. від 16.07.2020 року зазначено, що нею, під час перевірки заповнення ним «Карта виїзду швидкої медичної допомоги» форма 110/о виявленні порушення, однак в описовій частині не міститься конкретних визначень, яке саме порушення ним допущено; він не забезпечував венозний доступ, оскільки це не є обов`язковим; відповідач не забезпечує лікарів достатньою кількістю відповідних катетерів; 02.07.2020 року головним лікарем КНП «Іванівська центральна районна лікарня» Іванівської районної ради Одеської області складено рапорт № 230, в якому вказано, що він не забезпечує венозний доступ, що призводить до збільшення часового періоду для надання невідкладної допомоги і порушує впорядкованість в роботі; відповідач не дотримався порядку отримання пояснень від нього; наказ №635-Ц не містить посилання на норму закону чи інший нормативно-правовий акт який порушено; відповідачем при винесенні наказу №635-Ц не враховано, що він працює на посаді фельдшера з 10.05.1978 року та йому неодноразово оголошувалися подяки;
- щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу: середня заробітна плата отримана ним за останні 2 місяці роботи складає 14917 гривень 07 копійок; середня заробітна плата за 1 робочий день складає 348 гривень; вимушений прогул триває з 30 липня 2020 року;
- щодо стягнення моральної шкоди: він надає матеріальну допомогу доньці, яка доглядає малолітню дитину; йому не вдалося знайти нову роботу, оскільки його звільнено за систематичне невиконання посадових обов`язків, його репутація піддана сумніву; звільнення спричинило йому душевні страждання; він не має можливості переїхати до іншого населеного пункту. 
Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 12 липня 2021 року в задоволені позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції в порушення вимог процесуального законодавства задовольнив заяву про виклик свідків, яка була подана третьою особою через 7 місяців з моменту відкриття провадження та після першого судового засідання. Показання свідків були, по-перше, однобокі, так як будь-які відповіді на питання, які б могли свідчити на користь позивача, замовчувалися або надавалася відповідь свідка, що дані обставини вони не пам`ятали. По-друге, на всі запитання на користь відповідача та третьої особи свідки давали чіткі й однозначні відповіді, що за змістом та навіть формулюваннями і порядком викладу інформації не відрізнялися між собою. Викликає сумніви односторонність пам`яті свідків на користь відповідача та третьої особи. Суд першої інстанції порушуючи процесуальні норми права нехтував саме правами і законними інтересами позивача, особи, яку звільнили, як постраждалу особу, що звернулась до суду про захист цих прав з надією на справедливий суд. Суд першої інстанції порушив усі можливі строки розгляду справи та навмисно затягував процес для надання відповідачу часу формування додаткових документів, аргументів та доказів, які б виправдовували незаконні та неправомірні дії при звільнення позивача та винесення ними необґрунтованих наказів (догани, службового розслідування). Надана відповідачем експертна оцінка підписана Головним лікарем ВП Іванівська СЕ (ш)Мд, зав. Учбово-тренувальним відділом, головою профспілкової організації (чи можна назвати їх експертами і чим вони уповноважили самі себе на проведення цієї експертизи-невідомо), тобто була внутрішньою, що порушує вимоги законодавства. В усіх передбачених чинним протоколом випадках забезпечення венозного доступу є факультативним заходом залежно від певних критеріїв, а не обов`язковою мірою, тому висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та діючим нормативно-правовим актам. Як у рапорті, так і в доповідній, вказаних вище не зазначено, які саме пункти протоколу було порушено позивачем, а також коли судом було затребувано протоколи, на підставі яких мав діяти позивач, на думку відповідача та третьої особи, то ними було надано не чинний протокол, а локальні протоколи, які діяли раніше і втратили свою чинність з прийняттям нового протоколу. Це викликає у позивача сумніви у компетентності відповідача та третьої особи, які не знають на підставі яких протоколів вони діють і щодо чого висувають зауваження до позивача. В ході судових засідань третя особа в особі головного лікаря КНП «Іванівська центральна районна лікарня» Прокопов О.М. під час судового засідання зізнався, що все таки був поінформований про транспортування хворого від іншого лікаря - Марцун Л.С. , це зазначено і в судовому рішенні суду першої інстанції від 12.07.2021. Проте, третя особа порахувала це неналежним виконанням зобов`язань, оскільки хотів, щоб попри все в нічний час він був повторно проінформований саме позивачем. Апелянт наголосив, що третя особа також сама вказала, що всі подібні переміщення хворих погоджуються і керівництвом на рівні лікарень. Тобто, свій обов`язок позивач виконав, крім того, він знав, що дане транспортування погоджене керівництвом і що крім того, третя особа повідомлена окремо іншім лікарем ( Марцун Л.С ). Відповідач, при винесенні догани у вигляді звільнення, не врахував попередню роботу позивача, незважаючи на роботу на посаді фельдшера починаючи з 10.05.1978 в Іванівській центральній районній лікарні без жодної догани та неодноразово попередньо оголошені подяки. Крім того, від пацієнтів даного лікаря неодноразово поступали подяки за професійну роботу, на підтвердження чого, у випадку необхідності, може бути зібрано рекомендаційні листи.
21.12.2021 КНП «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» Одеської обласної ради надало суду заперечення на апеляційну скаргу та просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу поза увагою, зазначаючи, що згідно з текстом позовної заяви ОСОБА_1 від 16.09.2020 на виконання ухвали Іванівського районного суду Одеської області від 03.09.2020 надавався час для усунення недоліків позовної заяви, а саме час для сплати судового збору, який в передбачений ухвалою Іванівського районного суду Одеської області строк сплачений не був. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві. Вказує також на те, що звільнення ОСОБА_1 КНП ООЦЄМ і МК ООР були здійснено на законних підставах.
Представник третьої особи в судове засідання 18.10.2022 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу без його участі.
Заслухавши суддю-доповідача, представників позивача та відповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що наказом управління охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації №380 від 11.07.2014 року «Про використання санітарного транспорту станцій екстреної (швидкої) медичної допомоги області для транспортування хворих у важкому стані в лікувально-профілактичні заклади ІІІ рівня надання медичної допомоги», головним лікарям центральних районних та міських лікарень області визначено здійснювати транспортування хворих у важкому стані тільки після узгодження з директором КУ «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» або особою, що його заміщає.
Відповідно до наказу директора КУ «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» №145-ц від 11.07.2014 року «Про використання санітарного транспорту станцій екстреної (швидкої) медичної допомоги області для транспортування хворих в ЛПЗ ІІІ рівня надання медичної допомоги» головним лікарям відокремлених підрозділів-станцій екстреної (швидко) медичної допомоги Комунальної установи «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» визначено здійснювати транспортування хворих у важкому стані після узгодження з директором. Виділення санітарного транспорту для транспортування хворих здійснювати тільки після відправлення листа адміністрацією ЛПЗ на адресу Центру з зазначенням обов`язкових даних на хворого: ПІБ, дата народження, діагноз, контактні телефони, назва лікувального закладу, куди транспортується, з ким узгоджена госпіталізація, марка і номер санітарного автомобіля, ПІБ, посада співробітника ЛПУ. Факт отримання листа Центром перевіряти у чергового фельдшера-диспетчера у телефонному режимі. На усі випадки транспортування хворих транспортом оформлювати наказ з даними водія автотранспортного засобу.
Згідно з наказом головного лікаря Станції №30-с від 05.11.2019 року з метою забезпечення цілодобового надання медичної допомоги хворим у Станції, зобов`язано усіх керівників бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги повідомляти його про всі транспортування хворих у лікувальні заклади міста Одеса, у будь-який час доби за телефонами: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , перед виїздом за хворим, під час дзвінку повідомляти прізвище хворого та діагноз.
Наказом №29-к/Ів від 05.11.2019 року ОСОБА_1 06.11.2019 року прийнято на роботу до КУ «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» відокремленого підрозділу «Іванівська станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» шляхом переведення з відокремленого підрозділу «Іванівська станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» фельдшером з медицини невідкладних станів.
13.11.2019 року ОСОБА_1 був ознайомлений під особистий підпис з наказом №30-с від 05.11.2019 року. 
06.04.2020 року головним лікарем Станції складено рапорт в.о. генерального директора КНП «ООЦЄМД і МК`ООС» про те, що ОСОБА_1 06.04.2020 року при черговій госпіталізації хворого до ЛПУ 3 рівня не поставив до відома про це головного лікаря Станції, чим порушив накази №380, №145-ц та №30-с. Просив прийняти до позивача заходи адміністративного впливу. 
В матеріалах справи наявна пояснювальна ОСОБА_1 від 14.04.2020 року адресована в.о. головного лікаря Станції в якій останній вказав про те, що 06.04.2020 року о 00 годині 43 хвилини надійшов виклик у приймальне відділення Іванівської ЦРЛ для транспортування хворого до Одеської обласної клінічної лікарні, а ургентний лікар терапевт Марцун Ліна Леонідівна сказала йому, що вона вже повідомила головного лікаря Іванівської ЦРЛ та головного лікаря Станції про транспортування хворого, та оскільки година була пізня позивач головного лікаря Станції не став тривожити, а медична сестра Джужук В.М. повідомила йому на Вайбер.
Надана позивачем копія пояснювальної містить підпис інспектора кадрів про отримання нею пояснювальної 15.04.2020 року (т.1, а.с. 22).
Надані відповідачем дві копії аналогічної пояснювальної позивача не містять дати отримання (т.1, а.с. 117, т.3, а.с.58).
Водночас в обґрунтування своїх письмових пояснень щодо події, яка відбулася 06.04.2020 року позивачем не надано будь-яких доказів які б свідчили про те, що головний лікар Станції був повідомлений про необхідність транспортування хворого до Одеської обласної лікарні, факт невиконання свого обов`язку в цій частині позивачем не спростований, що свідчить про порушення наказу №30-с. 
14.04.2020 року відносно позивача винесено наказ №222-Ц «Про оголошення догани» за невиконання наказів про транспортування важких хворих до ЛПУ (лікувально-профілактична установа) ІІІ рівня. 
Від отримання наказу позивач неодноразово відмовлявся, що підтверджується наявними у справі актами та доповідними записками.
Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач в порушення умов наказу №30-с не повідомив головного лікаря Станції про транспортування хворого засобами зв`язку, що стало підставою для видання відповідачем наказу №222-ц «Про оголошення догани» у зв`язку з невиконанням обов`язків, а та обставина, що догана позивачу була винесена без урахування його письмових пояснень не спростовує правомірність оскаржуваного наказу оскільки пояснення позивача не підтверджені доказами.
Крім того за умовами наказу №30-с обов`язок повідомляти особисто головного лікаря про транспортування хворого у лікувальні заклади м. Одеси покладено саме на позивача. 
Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Звертаючись до суду 28.08.2020 року з вимогою про визнання неправомірним та скасування наказу про оголошення позивачу догани від 14.04.2020 року №222-ц, позивач пропустив строк звернення до суду з даною вимогою, підстав для поновлення не зазначав.
Враховуючи, що позовна вимога в частині визнання неправомірним та скасування наказу №222-Ц є необґрунтованою, суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині по суті заявлених вимог.
Щодо вимоги позивача про визнання неправомірним та скасування наказу №74-к/Ів від 30.07.2020 року «Про звільнення».
02.07.2020 року головним лікарем Іванівської ЦРЛ складено рапорт №230 яким останній довів до відома в.о. генерального директора КНП «ООЦЕМД і КМ» про те, що фельдшер ОСОБА_1 під час транспортування хворих в Іванівська ЦРЛ не забезпечує венозний доступ, що приводить до збільшення періоду для надання невідкладної допомоги та порушує подальшу роботу. Не забезпечення венозного доступу грубим чином порушує затверджені МОЗ стандарти надання медичної допомоги. В рапорті зазначені прізвища хворих, номер та дата виклику, а також діагноз хворих.
Відповідно до доповідної заступника директора по роботі з мережею бригад від 16.07.2020 року складеної на підставі розпорядження в.о. генерального директора КНП «ООЦЕМД і КМ» щодо проведення розслідування відносно позивача, було встановлено, що за даними заповнення форми 110/ф виявлені порушення, а саме: прізвище, ім`я по батькові, не підкреслено чи зі слів, чи з документа написані дані хворого чи потерпілого; в п. 5 підпункт 4 заповнюється не вірно, а саме не записаний № наряду; в п. 26 не вірне написання діагнозу; у п. 26 скорочення діагнозу; скарги не відповідають написаному діагнозу; анамнез хворого не вписаний; не вказано початок хвороби; не відмічено стан хворого після закінчення виклику; не відмічено вид транспортування хворого; ЕКГ контроль не проводиться; не відповідають об`єктивні дані до скарг; не описано місце пошкодження при травмі; не відповідає лікування до даних скарг та анамнезу, виставленому діагнозу; надання медичної допомоги лікарськими засобами не відповідають локальним протоколам; при транспортуванні хворого в пункті надання медичної допомоги не зафіксовано про установлення венозного доступу (катетеризації вени). 
Також заступником директора по роботі з мережею бригад екстреної медичної допомоги складено доповідну від 20.07.2020 року згідно рапорту від 02.07.2020 №230 та встановлено, що в ході перевірки встановлені порушення при заповненні медичної документації відносно хворих щодо яких зазначено у рапорті. В доповідній зазначені порушення заповнення по кожній картці хворого з їх детальним описом.
Відповідно до акту від 24.07.2020 року складеного головним лікарем, інспектором з кадрів та головною сестрою медичної станції 21.07.2020 ОСОБА_1 отримав доповідну заступника директора по роботі з мережею бригад екстреної медичної допомоги, копію рапорта головного лікаря та копії карт ф. 110/о, проте станом на 24.07.2020 року пояснювальної записки ОСОБА_1 не надав.
Наказом N635-ц від 28.07.2020 року «Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення на ОСОБА_1 » за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, враховуючи, що до працівника раніше було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, вирішено застосувати до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. Зобов`язано інспектора з кадрів підготувати проект наказу про звільнення 30.07.2020 року. 
Підстави зазначено: доповідна заступника генерального директора по роботі з мережею бригад екстреної медичної допомоги від 16.07.2020; рапорт головного лікаря КНП «Іванівська ЦРЛ» №230 від 02.07.2020; акт про відмову ОСОБА_1 надання пояснювальної записки від 24.07.2020 року; рішення профспілково комітету первинної профорганізації від 27.07.2020.
Наказом N74-к/Ів від 30.07.2020 року ОСОБА_1 звільнено з посади фельдшера з медицини невідкладних станів ВП «Іванівська станція екстреної (швидкої) медичної допомоги Комунального некомерційного підприємство «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» Одеської обласної ради», згідно з пунктом 3 стаття 40 КЗпП України, за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, враховуючи, що до працівника раніше було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани.
Підставою зазначено: наказ КНП «ООЦЕМД і МК» ООР» №635-ц від 28.07.2020 «Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення на ОСОБА_1 ».
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (зі змінами та доповненнями), за передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України).
У пункті 22 вищевказаної постанови роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
Як роз`яснив Верховний Суд у своїй постанові від 25 червня 2018 року по справі N714/395/17, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний поступок. Систематичне порушення трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та порушив її знову.
Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів
Звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП допускається тільки за наявності вини працівника.
У п. 3 ст. 40 КЗпП принцип вини закріплений непрямо, але він є вирішальним для прийняття рішення про звільнення працівника за систематичне невиконанням без поважних причин посадових обов`язків, передбачених посадовою інструкцією.
Відповідно до п. 2.2 Примірного положення про фельдшера (сестру медичну) станції (відділення) швидкої та невідкладної медичної допомоги, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я № 500 від 29.08.2008 року основними завданнями фельдшера у складі фельдшерських бригад - забезпечення надання екстреної медичної допомоги пацієнтам на догоспітальному етапі, згідно з затвердженими протоколами (Стандартами якості), забезпечення екстреної госпіталізації осіб, стан яких потребує екстреної стаціонарної допомоги в умовах лікувально-профілактичних закладів, а також перевезення пацієнтів, стан яких потребує медичного супроводу (пункт 2.2 Положення 500).
У своїй діяльності фельдшер виконує такі функції: ведення встановленої медичної документації та звітування про свою роботу (пункт 3.6 Положення 500).
Контроль якості надання медичної допомоги здійснюється шляхом застосування методів зовнішнього та внутрішнього контролю якості медичної допомоги, самооцінки медичних працівників, експертної оцінки, клінічного аудиту, моніторингу системи індикаторів якості, атестації/сертифікації відповідно до вимог чинного законодавства України та законодавства Європейського Союзу. Внутрішній контроль якості надання медичної допомоги здійснюється керівництвом закладів охорони здоров`я та/або медичними радами закладів охорони здоров`я в межах повноважень, визначених законодавством, зокрема шляхом контролю за кваліфікацією лікарів, молодших спеціалістів з медичною освітою та професіоналів з вищою немедичною освітою, які працюють у закладі охорони здоров`я; самооцінки медичних працівників; організації надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я; моніторингу реалізації управлінських рішень; моніторингу дотримання структурними підрозділами закладу охорони здоров`я стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів; моніторингу системи індикаторів якості медичної допомоги; вивчення думки пацієнтів щодо наданої медичної допомоги (пункти 4, 5 Порядку контролю якості медичної допомоги, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я № 752 від 28 вересня 2012 року).
Відповідно до п. 1.7 Посадової інструкції фельдшера з медицини невідкладних станів, сестри медичної Іванівської станції екстреної (швидкої) медичної допомоги затвердженої 28.12.2018 року головним лікарем ВП «Іванівське СЕ (Ш)МД» у своїй діяльності фельдшер керується чинним законодавством України, директивними та нормативними документами Міністерства охорони здоров`я України, Положенням Станції, розпорядженнями лікаря Станції, вказівками спеціаліста ЄОДС та головної медичної сестри Станції, іншими нормативними документами.
Використовує в роботі при наданні медичної допомоги, зберігає, веде облік з дотриманням нормативних документів МОЗ України, та наказу головного лікаря відокремленого підрозділу «Іванівська станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» КУ «ООЦЕМД і МК» від 01.08.2018 №41-с (п. 3.7.1 Інструкції).
Відповідно до п. 3.14 Інструкції оформлення медичної документації згідно Наказу Міністерства охорони здоров`я №999 від 17.11.2020 «Про затвердження форм звітності та медичної облікової документації служб швидкої та невідкладної медичної допомоги України.
Позивач з посадовою інструкцією фельдшера з медицини невідкладних станів був ознайомлений під особистий підпис 14.01.2019.
З матеріалів справи вбачається, що виданню наказу про звільнення позивача передували:
-рапорт головного лікаря Станції від 06.04.2020 року про те, що ОСОБА_1 06.04.2020 року при черговій госпіталізації хворого до ЛПУ 3 рівня не поставив до відома про це головного лікаря Станції, чим порушив накази №380, №145-ц та №30-с; 
-наказ від 14.04.2020 року №222-Ц «Про оголошення догани» за невиконання наказів про транспортування важких хворих до ЛПУ (лікувально-профілактична установа) ІІІ рівня;
-рапорт головного лікаря Станції від 02.07.2020 року №230 про те, що фельдшер ОСОБА_1 під час транспортування хворих в Іванівська ЦРЛ не забезпечує венозний доступ, що приводить до збільшення періоду для надання невідкладної допомоги та порушує подальшу роботу;
-доповідна заступника директора по роботі з мережею бригад від 16.07.2020 року щодо проведення розслідування відносно позивача за якою встановлено порушення ним заповнення форми 110/ф;
- доповідна заступника директора по роботі з мережею бригад від 20.07.2020 року про проведення перевірки за результатами якої встановлені порушення при заповненні медичної документації відносно хворих щодо яких зазначено у рапорті. 
Отже, судом першої інстанції вірно було встановлено, що фельдшер неналежним чином виконує обов`язки покладені на нього, в порушення вимог Інструкції, Правил та Положень неналежним чином забезпечує ведення оформлення встановленої медичної документації 110/ф, не здійснює венозний доступ (катеризацію вени), що може загрожувати життю та здоров`ю хворого. Крім того в порушення наказу №30-с позивач не повідомив про необхідність транспортування хворих до медичних закладів м. Одеси, що слугувало підставою для дисциплінарного стягнення у вигляді догани, яка позивачем не оскаржувалась.
За таких обставин, з огляду на те, що до винесення наказу про звільнення позивача до нього було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за невиконання наказів про транспортування важких хворих до ЛПУ (лікувально-профілактична установа) ІІІ рівня та подальше порушення позивачем (після накладення дисциплінарного стягнення) своїх посадових обов`язків, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав у відповідача для звільнення позивача за п. 3 ст. 40 КЗпП України.
Щодо посилання апелянта на те, що при встановленні діагнозу «Гостре порушення мозкового обігу» та «Гострий живіт» венозний доступ не є обов`язковим згідно з клінічним протоколом, затвердженим Наказом МОЗ від 05.06.2019 №1269 слід зазначити, що дійсно обов`язковість у таких випадках визначається лікарем, водночас недолік такої бездіяльності позивача виявлено не лише у зв`язку з недодержанням вимог протоколу, а через те, що незабезпечення венозного доступу збільшувало часовий період для надання невідкладної допомоги та порушувало впорядкованість в роботі, що в подальшому могло призвести до негативних наслідків для хворих. 
Крім того, задля встановлення таких порушень було проведено розслідування та вказані порушення зафіксовані по відношенню до конкретних пацієнтів, що не спростовано позивачем, а сам протокол не виключає забезпечення доступу.
Встановлення за результатом експертної оцінки порушень щодо неналежного заповнення первинної медичної облікової документації форми 110 не відноситься до перевірки якості надання медичних послуг, а свідчить про порушення обов`язків покладених на позивача щодо заповнення документації у відповідності до Інструкції , а тому доводи про невідповідність проведеної експертної оцінки умовам Порядку №752 є безпідставними.
Разом з тим позивачем вказані порушення не були спростовані ні в суді першої інстанції, ні під час перегляду рішення апеляційним судом, жодного доводу з приводу вказаного порушення не зазначено.
Слід також зазначити, що наказом від 19.02.2016 року №52-с до позивача застосовувалося дисциплінарне стягнення у вигляді догани у зв`язку з виявленням порушень у оформленні медичної документації та невідповідність надання медичної допомоги стандартам якості.
Доводи апелянта про підтримання судом зловживання відповідачем та третьою особою своїми процесуальними правами та нехтування правами позивача є безпідставними, оскільки таких порушень не встановлено.
Твердження апелянта про те, що суд в порушення норм ЦПК України викликав свідків у справі, яка призначалася у спрощеному провадженні, не впливають на вирішення спору по суті, оскільки це не призвело до неправильного вирішення справи.
Оскільки вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди є похідними вимогами від поновлення на роботі, а відтак також задоволенню не підлягають. 
Водночас висновки суду про те, що позивач замість належного виконання своїх професійних обов`язків витрачав час на з`ясування особистих стосунків з представником третьої особи під час виконання своїх обов`язків, а також у суді під час розгляду справи, що затягло час її розгляду слід виключити, оскільки такі не стосуються предмету спору та не впливають на вирішення спору по суті позовних вимог, тому підлягають виключенню.
Згідно з п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Іванівського районного суду Одеської області від 12 липня 2021 року змінити шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складений 03.11.2022.

Головуючий:
                                               
Судді: