ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/813/15                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Васильченко І.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року                                                                                          м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача                              Файдюка В.В.
суддів:                                        Безименної Н.В.
                                                  Собківа Я.М.
При секретарі:                              Шепель О.О.
          
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Квазар комплекс" на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Квазар комплекс" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В С Т А Н О В И В :
Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Квазар комплекс» (далі - позивач, ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Квазар комплекс») звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у м.Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м.Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22 серпня 2014 року:
- 0009732203, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток в загальному розмірі 34 806 292,00 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 27 973 266,00 грн, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 6 833 026,00 грн;
- 0009742203, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 45 702 083,00 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 30 468 056,00 грн, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 15 234 027,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення контролюючим органом прийнято безпідставно з огляду на те, що об`єкт оподаткування податком на прибуток та податковий кредит позивачем було сформовано за реально здійсненими господарськими операціями, на підставі належним чином оформлених первинних документів, натомість посилання контролюючого органу на відсутність реальних правових наслідків є необґрунтованими, базуються виключно на припущеннях та не підтверджені належними доказами.
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29 лютого 2016 року рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 травня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року, позов задоволено в повному обсязі, оскаржувані податкові повідомлення - рішення визнано протиправними та скасовано.
Постановою Верховного суду від 09 лютого 2021 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 травня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року та направлено справу до суду першої інстанції на новий розгляд.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2021 року адміністративну справу №826/813/15 прийнято до свого провадження суддею Васильченко І.П. та призначено у справу до судового розгляду.
14 січня 2022 року ГУ ДПС у м. Києві було подано до Окружного адміністративного суду міста Києва заяву про закриття провадження у справі №826/813/15.
В обґрунтування підстав для закриття провадження у справі №826/813/15 відповідач послався на факт порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ «НВП «КВАЗАР КОМПЛЕКС» ухвалою Господарського суду Київської області від 05 березня 2020 року у справі №911/388/20, якою введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном позивача та призначено арбітражного керуючого.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2022 року клопотання податкового органу задоволено, провадження у справі №82б/813/15 закрито.
Роз`яснено позивачу, що розгляд такої справи віднесено до компетенції суду господарської юрисдикції.
Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на обставини здійснення щодо позивача - платника податків провадження у справі про банкрутство підвідомчість цього спору слід визначити із застосуванням положень статті 7 КУзПБ, яким розгляд такого спору віднесено до юрисдикції господарського суду, який здійснює провадження у справі №911/388/20 про банкрутство ТОВ «НВП «КВАЗАР КОМПЛЕКС».
Так, відповідно до висновків суду першої інстанції, сформована судова практика про те, що за умови відкриття провадження у справі про банкрутство боржника вирішення усіх майнових спорів з вимогами до боржника здійснюється у межах справи про банкрутство без порушення нових справ задля судового контролю за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів та відновлення платоспроможності боржника, знайшли своє втілення на законодавчому рівні, які закріплені в статті 7 КУзПБ.
На підтвердження своїх висновків суд першої інстанції посилається, у тому числі, на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №905/2030/19, в якій сформовано висновок щодо предметної юрисдикційності спорів із майновими вимогами боржника та до боржника, щодо якого здійснюється процедура банкрутства.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування своїх доводів зазначає, що предметом спору в справі №826/813/15 є оскарження ТОВ «НВП «КВАЗАР КОМПЛЕКС» податкових повідомлень-рішень від 22 серпня 2014 року №0009732203 та №0009742203.
Оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені на підставі Акту перевірки від 31 липня 2014 року про результати планової виїзної перевірки ТОВ «НВП «КВАЗАР КОМПЛЕКС» з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства у період з 01 квітня 2011 року по 31 грудня 2013 року.
Провадження у справі №826/813/15 щодо оскарження позивачем спірних податкових повідомлень-рішень було відкрито Окружним адміністративним судом міста Києва ще 09 лютого 2015 року, тоді як провадження у справі N2911/388/20 про банкрутство ТОВ «НВП «КВАЗАР КОМПЛЕКС» відкрито Господарським судом Київської області тільки 05 березня 2020 року.
Тобто, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень заявлено позивачем за 5 років до відкриття провадження у справі про банкрутство, відтак відсутні підстави вважати, що відповідач, обґрунтовуючи клопотання про закриття провадження у справі, з чим погодився Окружний адміністративний суд міста Києва, закриваючи провадження у справі №826/813/15, послався на релевантні висновки Великої Палати Верховного Суду, оскільки обставини справ №826/813/15 та №905/2030/19 є різними.
Відповідач подав відзив на вказану апеляційну скаргу, де зазначив про її безпідставність та необґрунтованість, наполягав на законності оскаржуваної ухвали, просив залишити її в силі.
Наполягав на тому, що провадження у справі підлягає закриттю, посилаючись на висновок, сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі №905/2030/19 щодо предметної юрисдикції спорів з майновими вимогами боржника та до боржника, щодо якого здійснюється процедура банкрутства, зокрема, про необхідність розгляду спорів між боржником та іншими суб`єктами щодо майна боржника в межах процедури банкрутства. У правовідносинах щодо визначення розміру податкових зобов`язань боржника у справі про банкрутство шляхом оскарження рішення податкового органу з 21 жовтня 2019 року підлягають застосуванню положення статті 7 КУзПБ, які визначають юрисдикцію розгляду таких спорів у межах провадження у справі про банкрутство у господарському судочинстві.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено факт порушення провадження у справі про банкрутство боржника - ТОВ «НВП «Квазар Комплекс» на підставі ухвали Господарського суду Київської області від 05 березня 2020 року у справі 911/388/20.
Відповідно до п.8 ч.1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України до справ, що відносяться до юрисдикції господарських судів, віднесені справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України. 
Особливістю провадження у справі про банкрутство є те, що врегулювання правовідносин неплатоспроможності боржника вимагає поєднання в одній процедурі як цивільних, так і адміністративних правовідносин щодо його майна (майнових прав) з метою якнайповнішого задоволення у ній вимог кредиторів-приватних осіб та контролюючих органів з грошовими вимогами до боржника у черговості, визначеній КУзПБ.
Зокрема, з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство наступає строк виконання всіх зобов`язань боржника, що має наслідком обов`язок усіх конкурсних (забезпечених) кредиторів пред`явити вимоги до боржника, а їх задоволення може здійснюватися лише у порядку, передбаченому КУзПБ, та в межах провадження у справі; пред`явлення поточними кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися лише у порядку, передбаченому цим Кодексом; провадження у справі про банкрутство юридичної особи не підлягає зупиненню (частини чотирнадцята, сімнадцята статті 39 КУзПБ); активи боржника, що перебувають у податковій заставі, можуть бути звільнені господарським судом з податкової застави, про що виноситься ухвала у судовому засіданні за участю контролюючого органу, уповноваженого відповідно до ПК України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень (ч. 10 статті 41 КУзПБ).
Згідно ч. 1 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. 
Відповідно до ч.2 статті 7 КУзПБ господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до ГПК України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними ГПК України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.
Частиною 3 статті 7 КУзПБ визначено процесуальні наслідки щодо необхідності надіслання до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство та який розглядає спір по суті, матеріалів справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство.
Отже, статтею 7 КУзПБ як процесуальним законом змінено юрисдикцію розгляду ряду спорів фізичних осіб - боржників щодо їх майна, які раніше розглядалися у цивільних судах, а також віднесено до господарської юрисдикції ряд інших спорів юридичних осіб, які стосуються майна боржника (юридичної чи фізичної особи), зокрема й тих, які виникають з кредиторами - контролюючими органами щодо сплати податків та зборів.
Так, абз.4 ч.2 статті 7 КУзПБ передбачено, що у разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи. Такі повноваження суду характерні для адміністративного судочинства, яким розглядаються спори осіб із суб`єктами владних повноважень. Отже, законодавцем наділено господарські суди у справі про банкрутство повноваженнями щодо розгляду спору між боржником та суб`єктом владних повноважень за правилами офіційного з`ясування всіх обставин справи, характерними для розгляду адміністративних спорів (щодо виявлення та витребування доказів з ініціативи суду), що не передбачено загальними нормами ГПК України.
Велика Палата Верховного Суду, визначаючи юрисдикційність спорів з майновими вимогами боржника та до боржника, щодо якого здійснюється процедура банкрутства, вже неодноразово зазначала про необхідність розгляду спорів між боржником та іншими суб`єктами (як органами, наділеними владними повноваженнями, так і суб`єктами приватно-правових відносин) щодо майна боржника в межах процедури банкрутства. Такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі N 904/1693/19, від 15 січня 2020 року у справі N 607/6254/15-ц, від 18 лютого 2020 року у справі N 918/335/17, від 15 травня 2019 року у справі N 289/2217/17, від 12 червня 2019 року у справі N 289/233/18, від 19 червня 2019 року у справі N 289/718/18, від 19 червня 2019 року у справі N 289/718/18, від 19 червня 2019 року у справі N 289/2210/17, а також у постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі N 921/557/15-г/10, від 06 лютого 2020 року у справі N 910/1116/18, від 12 січня 2021 року у справі N 334/5073/19.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може, за умови своєчасного звернення у справу про банкрутство, реалізувати свої права та отримати задоволення своїх вимог.
Даний спір виник у зв`язку з оскарженням позивачем податкових повідомлень-рішень від 22 серпня 2014 року №0009732203 та №0009742203.
Позов позивачем пред`явлено до суду 21 січня 2015 року, тоді як відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ «НВП «Квазар Комплекс» відповідно до ухвали Господарського суду м. Києва 05 березня 2020 року.
Статтею 3 КАС України визначено, що порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Отже, наведені положення абзацу 2 частини 1 статті 354 КАС України необхідно застосовувати із врахуванням положень міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
При визначенні місця рішень Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) в системі джерел вбачається доцільним підтримати загальновизнаний підхід стосовно того, що за своєю правовою природою рішення ЄСПЛ є актами тлумачення Конвенції, а отже, як і прямі норми Конвенції та протоколів до неї, мають переважне застосування, порівняно із нормами національного законодавства, відповідно до положень частиним другої статті 3 КАС України.
У практиці ЄСПЛ проблема спорів щодо підсудності (юрисдикції) розглядається через декілька правових категорій, які мають враховуватися судом у кожному конкретному випадку, а саме "принцип правової впевненості", "легітимні сподівання" та "правовий пуризм".
ЄСПЛ неодноразово відзначав, що відступи від принципу правової визначеності виправдані лише у випадках необхідності та при обставинах істотного і непереборного характеру (рішення у справі "Проценко проти Росії", заява №13151/04, п.26); відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення "помилки, що має фундаментальне значення для судової системи" (рішення у справі "Сутяжник проти Росії", зава №8269/02, п.38).
Право на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції, є правом людини, якому кореспондує відповідний обов`язок держави. Складовою цього обов`язку є забезпечення незалежного, безстороннього суду, який створений та діє відповідно до закону. Саме держава повинна створити судову систему, яка здатна забезпечити право на справедливий суд.
Недотримання державою вимоги ч. 1 статті 6 Конвенції щодо права на справедливий розгляд справи "судом, встановленим законом", не може тлумачитися як таке, що вимагає скасування судового рішення і закриття провадження у справі, якщо порушено імперативні вимоги закону щодо юрисдикції суду.
Таким чином, якщо держава запроваджує спеціалізовану судову систему, то недоліки цієї системи, зумовлені нечіткістю правового регулювання та несталою судовою практикою, не повинні мати негативних наслідків для особи.
Відтак, закриття провадження у справі з мотивів порушення юрисдикції всупереч волі особи, яка була учасником провадження, не забезпечує право людини на справедливий суд (постанови КАС ВС від 12 вересня 2019 року по справі №826/6879/16, від 10 листопада 2021 року по справі №160/12941/19).
Як зазначено вище, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято податковим органом 22 серпня 2014 року.
Судами за наслідками розгляду справи у 2015 та 2016 роках ухвалювались рішення у справі, які були скасовані постановами Верховного Суду, зокрема, від 09 лютого 2021 року, а справу направлено на новий розгляд.
Кодекс України з процедур банкрутства №2597-VIII прийнятий 18 жовтня 2018 року, набрав чинності 21 квітня 2019 року, введений в дію з 21 жовтня 2019 року.
Таким чином, колегія суддів підстав для закриття провадження у справі не вбачає.
Щодо посилання відповідача та суду першої інстанції на постанову Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 905/2030/19, слід зазначити таке.
Так, вказаною постановою визначено, що ч.3 статті 7 КУзПБ встановлено процесуальні наслідки щодо необхідності надіслання до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство та який розглядає спір по суті, матеріалів справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство.
Отже, статтею 7 КУзПБ як процесуальним законом змінено юрисдикцію розгляду ряду спорів фізичних осіб - боржників щодо їх майна, які раніше розглядалися у цивільних судах, а також віднесено до господарської юрисдикції ряд інших спорів юридичних осіб, які стосуються майна боржника(юридичної чи фізичної особи), зокрема й тих, які виникають з кредиторами - контролюючими органами щодо сплати податків та зборів.
З прийняттям КУзПБ законодавець змінив правила визначення юрисдикції таких спорів, сконцентрувавши розгляд усіх майнових та ряду немайнових вимог в межах однієї судової процедури банкрутства в судах господарської юрисдикції, задля повного та комплексного вирішення усіх правових проблем неплатоспроможної особи (як фізичної, так і юридичної), яка може бути визнана банкрутом (ліквідована) за наслідком такої процедури, що матиме наслідком закриття (припинення) провадження з розгляду спорів у всіх інших юрисдикційних органах з вимогами до неї.
Спір за позовом боржника про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення є майновим за своєю правовою природою, оскільки за наслідком його розгляду в податкового органу може виникнути право на стягнення з боржника певної грошової суми (майнове право), яка в розумінні статті 190 ЦК України є майном боржника. Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20 травня 2020 року у справі № 1340/3510/18 (пункти 77, 81), Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в постанові від 05 липня 2019 року у справі № 826/17147/18 (пункти 17, 18).
Отже, вимога особи, щодо якої порушено справу про банкрутство, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення як майновий спір боржника, підлягає розгляду в межах провадження у справі про банкрутство з визначенням юрисдикційності розгляду такого спору господарському суду.
Ініціювання поза справою про банкрутство, у межах якої суд розглядає спори про розмір грошових вимог до боржника, ще однієї справи в суді іншої юрисдикції стосовно наявності (відсутності) податкового боргу, визначеного у податковому повідомленні-рішенні, є неефективним як для захисту прав кредитора, так і для захисту прав боржника. Одночасний розгляд в судах різної юрисдикції спорів, судові рішення у яких впливають на визначення розміру грошових вимог до боржника, може зумовлювати необхідність зупинення провадження у справі про банкрутство цього боржника, що прямо забороняє КУзПБ. Крім того, такий одночасний розгляд може ускладнити формування реєстру вимог кредиторів через необхідність перегляду за нововиявленими обставинами у справі про банкрутство відповідних судових рішень про результат розгляду спірних вимог кредитора. Саме тому процедура розгляду спору щодо оскарження податкового повідомлення-рішення є ефективним способом захисту прав боржника у спорі з уповноваженим державою органом щодо розміру спірної заборгованості такого органу та здійснюється у межах процедури банкрутства відповідного боржника.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в даному випадку спірні податкові повідомлення-рішення прийнято 22 серпня 2014 року, провадження у справі про банкрутство ТОВ «НВП «Квазар Комплекс» порушено 05 березня 2020 року, платник звернувся з позовом до суду першої інстанції 21 січня 2015 року, тобто до порушення провадження у справі про банкрутство.
Правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 905/2030/19, стосується спору, який виник у зв`язку з оскарженням позивачем у червні 2020 року податкового повідомлення-рішення від 14 лютого 2020 року № 0004090504. Позовні вимоги заявлено після відкриття ухвалою Господарського суду Донецької області від 18 листопада 2019 року відносно позивача провадження у справі № 905/2030/19 про банкрутство ПрАТ «Геркулес».
Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що встановлені обставини виключають підстави для закриття провадження у справі № 825/813/15 у зв`язку з її непідсудністю адміністративному суду.
Наведене також узгоджується з висновком, викладеним Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 07 червня 2022 року по справі № 825/321/18.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про передчасність твердження Окружного адміністративного суду м. Києва про підсудність даного спору господарському суду. За таких обставин, даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про закриття провадження в адміністративній справі було допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати, направивши справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відповідно до статті 320 КАС України - підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
          
Керуючись ст. ст. 312, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Квазар комплекс" - задовольнити.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2022 року - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.
Повний текст рішення виготовлено 06 вересня 2022 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк 
                     
                     Судді:                                                             Н.В. Безименна

                                                                                                    Я.М. Собків