ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" листопада 2022 р.           Справа№ 910/1271/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Майданевича А.Г.
суддів:            Гаврилюка  О.М. 
          Суліма  В.В. 
 
секретар судового засідання: Шевченко Н.А.
за участю представників сторін: 
від позивача: не з`явився
від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"             
на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2022
у справі №910/1271/22 (суддя Пукшин Л.Г.)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"             
до Акціонерного товариства "Українська залізниця"            
про стягнення 450 811,62 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2022 року Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 450     811,62 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач протягом вересня 2021 на адресу позивача здійснив доставку вантажів, проте відповідачем було допущено прострочення термінів доставки вантажів. Внаслідок чого у позивача виникло право нарахувати до стягнення з відповідача штраф за несвоєчасну доставку вантажу у розмірі 450 81,62 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.05.2022 позов задоволено повністю. 
Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця"     на користь Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" штраф за несвоєчасну доставку вантажу у розмірі 450 811 грн 62 коп. та судовий збір у розмірі 6 762 грн 17 коп.
Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що відповідачем допущено перевищення терміну доставки вантажу за наданими позивачем залізничними накладними, а відтак, наявні підстави для сплати Акціонерним товариством "Українська залізниця"  штрафу у розмірі 450 811 грн 62 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати частково рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2022 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у розмірі 152  634,89 грн та зменшити розмір штрафних санкцій. 
Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального  і процесуального права.
Апелянт зазначає, що розрахована сума штрафу за несвоєчасну доставку вантажів через АРМ ПТД за 50 накладними склала 305  618,73 грн. За 32 накладними заявлена сума штрафу не відповідає розрахованій через АРМ ПТД, за 18 накладними заявлена сума штрафу відповідає розрахованій в АРМ ПТД, різниця становить 145  192,89 грн. 
Скаржник стверджує, що відповідно розрахунку позивача по 3 накладним заявлена сума штрафу 7  442 грн, але при розрахунку в АРМ ПТД сума штрафу задоволена - 0.
Акціонерне товариство "Українська залізниця" вказує, що у відповідності до п. 2.1 та п. 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, сума штрафу за несвоєчасну доставку вантажів розрахована через АРМ ПТД з урахуванням актів, внесених у графу 49 відповідних накладних може бути зменшена на 152  634,89 грн.
Не заважаючи на те, що дане порушення мало місце до початку військової агресії Російської Федерації, апелянт посилаючись на факти введення карантинних заходів на території України, військову агресію Російської Федерації проти України, виконання відповідачем евакуаційних рейсів, здійснення відповідачем перевезень для потреб Збройних Сил України, ракетні обстріли об`єктів залізничної інфраструктури, заявляє про зменшення суми штрафу на оскаржувану суму або на розсуд суду.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу 

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у своєму відзиві, наданому до суду 03.10.2022, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без  їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1271/22.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2022 поновлено Акціонерному товариству "Українська залізниця"   пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2022. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2022 у справі №910/1271/21 та розгляд справи призначено на 29.08.2022.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2022, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Коротун О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.08.2022 прийнято справу №910/1271/22 до провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця"       на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2022 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Коротун О.М., Сулім В.В. та призначено розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця"       на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2022 у справі №910/1271/21 на 03.10.2022.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2022, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Гаврилюк О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2022 прийнято справу №910/1271/22 до провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця"       на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2022 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Гаврилюк О.М., Сулім В.В. та призначено розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця"       на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2022 у справі №910/1271/21 на 14.11.2022.

Явка представників сторін
          
03.10.2022 (на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду) через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду представником позивача Бузівською Н.М. подано візив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про розгляд справи без участі представника.
Відповідач у судове засідання, призначене на 14.11.2020, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений засобами електроного зв`язку.
Враховуючи положення частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на відсутність клопотання про відкладення розгляду справи та беручи до уваги, що явка позивача та відповідача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність зазначених учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Протягом вересня 2021 року AT «Укрзалізниця» здійснило на адресу Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»    доставку вантажів (сировини для металургійного виробництва) за залізничним накладним, саме: №№ 38052940, дос. 38084901, 38065678, 38065678, дос.50469279, 8065686, 38070769, 38120499, 38127825, 38132338, 38137790, 38137881, 38211298, дос. 38211314, 8211298, дос. "38211314,45985397", 38213815, дос. 38303863, 38213815, дос."38303863, 50584176", 8213815, 38219432, 38221008, дос. 38253373, 38308706, дос. 45980646, 38314597, 38314605, 38348652, 8352845,38352878,38356408, 38357661, 38357687, 38358172, 38358198, 38358263, 38358388, 38367298, 8374336, 38374336, дос. 46000188, 38378741, 38410379, дос. 41577982, 38464822, дос. 41637927, 8501615, 38503587, 38503819, 38503827, 38526299, дос. 41759754, 40713190, 40713208, 40745283, 445162,43445162, дос. 41094269, 43509272, 43537422, 43537463, 45239506, дос. 45259520.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач порушив терміни доставки вантажу за вказаними накладними, визначені ст. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу у зв`язку з чим, просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» 450     811,62 грн штрафу на підставі ст. 116 Статуту залізниць України.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.05.2022 позов задоволено повністю. 
Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця"     на користь Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" штраф за несвоєчасну доставку вантажу у розмірі 450 811 грн 62 коп. та судовий збір у розмірі 6 762 грн 17 коп.
Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог стосовно стягнення штрафу за доставку вантажу за накладними №38308706 та №43445162, виходячи з наступного.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови 

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5    ст. 269 ГПК України    суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частинами 1, 3, 5 статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 908 Цивільного кодексу України унормовано, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Згідно з частиною 6 статті 306 Господарського кодексу України відносини, пов`язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються ЦК України та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено також частиною 2 статті 307 ГК України.
Таким чином, відповідачем взято на себе зобов`язання з перевезення вантажу на підставі складених залізничних накладних, копії яких наявні в матеріалах справи.
Обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, визначено Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Статуту залізниць України" від 06.04.1998 № 457 (далі - Статут).
Вказаним актом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.
Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.
Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.
Частинами 1, 2, 5 пункту 23 Статуту передбачено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.
Відповідно до частини 1 статті 919 Цивільного кодексу України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.
Згідно з пунктом 41 Статуту залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.
За пунктами 1.1, 1.2 Правил термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.
Відповідно до підпункту 1.1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів (статті 41, 116 Статуту), у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.
Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі "Навантаження призначено на __число __місяць" (пункт 2.1 Правил).
Згідно з пунктом 2.4 наведених Правил терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу, а також у разі переадресування вантажів.
Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (пункт 2.9 Правил).
У разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом (стаття 23 Закону України "Про залізничний транспорт").
Відповідно до пункту 116 Статуту за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 
10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 
20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 
30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.
Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.
Суд звертає увагу на те, що нарахування штрафу за несвоєчасну доставку вантажу здійснюється в залежності від кількості повних прострочених діб, але не менш ніж двох діб. Встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш ніж на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченого статтею 116 Статуту штрафу відсутні.
Згідно з пунктом 8 Правил видачі вантажів, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.
Суд першої інстанції, перевіривши надані позивачем розрахунки сум штрафу за прострочення вказаного вантажу, дійшов висновку про правильність визначених позивачем строків порушення термінів доставки.
Проте, дослідивши розрахунок сум штрафу наведений позивачем та вказані накладні, суд апеляційної інстанції встановив, що в накладній №38308706 зазначено, що вагон №52931284 відчеплено та у досильній накладній №45980646 у графі №49 вказано, що відповідно до акту №3427 від 08.09.2021 строк доставки продовжено з 08.09.2021 по 22.09.2021 у зв`язку з технічною несправністю вагону. Отже, прострочка доставки вантажу за накладною №38308706, відсутня та штраф, який нарахований позивачем у розмірі 5  110,20 грн, не сплачується (т. 1; а.с. 25-26). 
У накладій  №43445162 у графі №49 вказано, що вагон №74926353 відчеплено з причин зменшення ваги потягу та термін доставки збільшено на 3 доби і у досильній накладній №41094269 у графі №49 зазначено, що термін доставки вантажу збільшено на 2 доби. Відтак, прострочка  доставки вантажу за накладною №43445162 також відсутня та штраф, який нарахований позивачем у розмірі 8  622,39 грн, не сплачується (т. 1; а.с. 51-52).
Враховуючи вказане вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що обґрунтована сума штрафу за прострочення доставки вантажу становить 437 079,03 грн (450  811,62 грн - 5  110,20 грн - 8  622,39 грн = 437 079,03 грн).
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 статті 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому, відсутність своєї вини відповідно до частини 2 статті 614 Цивільного кодексу України, доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовна заява Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" пілягає задоволенню частково в розмірі 437 079,03 грн стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу.
Посилання апелянта на те, що розрахована сума штрафу за несвоєчасну доставку вантажів через АРМ ПТД за 50 накладними склала 305  618,73 грн. За 32 накладними заявлена сума штрафу не відповідає розрахованій через АРМ ПТД, за 18 накладними заявлена сума штрафу відповідає розрахованій в АРМ ПТД, різниця становить 145  192,89 грн, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки скаржником не наведено свій контррозрахунок суми штрафу за несвоєчасну доставку вантажів, що позбавляє суд можливості перевірити доводи апелянта про різницю між заявленою та розрахованою сумою в АРМ ПТД.
Стосовно заяви скаржника в апеляційній скарзі про зменшення суми штрафу на оскаржувану суму або на розсуд суду у зв`язку з  введенням карантинних заходів на території України, військовою агресією Російської Федерації проти України, виконанням відповідачем евакуаційних рейсів, здійсненням перевезень для потреб Збройних Сил України та ракетних обстрілів об`єктів залізничної інфраструктури, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до   ст. 233 Господарського кодексу України  у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно з ч. 3   ст. 551 Цивільного кодексу України   розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Водночас зазначені норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткового співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України  (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил  статті 86 ГПК України   на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.
Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до   статті 86 ГПК України  за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.
Подібний за змістом висновок щодо застосування норм права, а саме статті 551 Цивільного кодексу України   та 233   Господарського кодексу України, неодноразово викладався  Верховним Судом у постановах, зокрема, але не виключно, від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 12.12.2018 у справі № 921/110/18, від 14.01.2019 у справі № 925/287/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 27.03.2019 у справі № 912/1703/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 03.06.2019 у справі № 914/1517/18, від 23.10.2019 у справі № 917/101/19, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі № 916/545/19, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 14.01.2020 у справі № 911/873/19, від 10.02.2020 у справі № 910/1175/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1303/19, від 26.02.2020 у справі № 925/605/18, від 17.03.2020 № 925/597/19, від 18.06.2020 у справі № 904/3491/19 від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20.
Приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.
Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі    статтею 3 Цивільного кодексу України   є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.
Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.
При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені  статтями 551 Цивільного кодексу України   та 233  ГК України  щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 918/289/19.
Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з статтею 74 ГПК України, статтею 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів. 
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 910/9765/18.
          Отже, заважаючи на те, що порушення мало місце у вересні 2021 року, задовго до початку військової агресії Російської Федерації, наведені апелянтом доводи в обґрунтування  позиції про зменшення розміру штрафних санкцій колегією суддів відхиляються.
Таким чином, на переконання колегії суддів, рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2022 у справі №910/1271/22  слід скасувати частково та відмовити у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" в частині стягнення 13  732,59 грн штрафу за несвоєчасну доставку вантажу за залізничними накладними №38308706 та №43445162 з урахуванням встановлених обставин, викладених у цій постанові.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006  №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.     
Згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю або частково скасувати судове рішення.
Відповідно  до статті 277   Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна Акціонерного товариства "Українська залізниця"  на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2022 у справі №910/1271/22 підлагає частковому задоволенню. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2022 у справі №910/1271/22 слід скасувати частково та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог частково.
Відповідно до пункту 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Керуючись статями   129,   240,   269,   275,   277,  281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"  на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2022 у справі №910/1271/22 задовольнити частково.
Рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2022 у справі №910/1271/22  скасувати частково, виклавши резолютивну частину рішення у наступній редакції:
Позовні вимоги задовольнити частково. 
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця»    (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, ідентифікацій код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87504, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Левченка, буд. 1; ідентифікаційний код 00191129) штраф за несвоєчасну доставку вантажу у розмірі 437 079 (чотириста тридцять сім тисяч сімдесят дев`ять) грн 03 коп. та    судовий збір за розгляд позовної заяви у розмірі 6 556 (шість тисяч п`ятсот п`ятдесят шість) грн 18 коп.
У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87504, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Левченка, буд. 1; ідентифікаційний код 00191129) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця»    (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, ідентифікацій код 40075815) судовий збір за розгляд апеляційної скарги у розмірі 111 (сто одинадцять) грн 65 коп. 
Видати накази.
Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.
Матеріали справи №910/1271/22  повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

          Повний текст постанови складено 21.11.2022.

Головуючий суддя                                                            А.Г. Майданевич 

Судді                                                                                О.М. Гаврилюк

                                                                                В.В. Сулім