П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  240/4495/22 
Головуючий у 1-й інстанції:   Попова О.Г.  
Суддя-доповідач:  Полотнянко Ю.П. 
 14 листопада 2022 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Полотнянка Ю.П. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Драчук Т. О. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 11 травня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправною та скасування вимоги, 
В С Т А Н О В И В :
08.02.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №1351-06 від 19.01.2022.
Ухвалою Хмельницького адміністративного суду від 11 травня 2022 року адміністративний позов повернуто позивачу.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Враховуючи, що предметом оскарження є ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, позивач 08.02.2022 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №1351-06 від 19.01.2022.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року адміністративний позов залишено без руху, оскільки позивачем пропущено десятиденний строк звернення до суду, визначений абзацом 9 частини 4 статті 25 Закону №2464-VІ. При цьому, позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду не подано належних, достатніх та допустимих доказів, що підтверджували б наявність поважних причин (непереборних обставин), з яких було пропущено строк звернення до суду щодо оскарження вимог про сплату боргу (недоїмки), та причини пропуску строку звернення до суду не є поважними. Позивачу надано десятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали усунути виявлені недоліки апеляційної скарги.
Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, вищенаведену ухвалу суду позивач отримав 04.04.2022, однак доказів виконання ухвали від 21.02.2022 до суду не надав.
Оскільки позивачем, як у встановлений ухвалою граничний строк, так і станом на 11.05.2022 не було усунуто недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалу суду від 21.02.2022, Хмельницький окружний адміністративний суд ухвалою від 11 травня 2022 року повернув адміністративний позов позивачу.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Відповідно до ч. 1, 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI), як зазначено в його преамбулі, є нормативно-правовим актом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Згідно з абзацами четвертим - шостим частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.
Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку (абзаци восьмий, дев`ятий частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI).
Тож, залишеючи позолвну заяву без руху та повертаючи її позивачу, суд першої інстанції не врахував, що за змістом преамбули Закону № 2464-VI цей Закон може, зокрема, встановлювати особливості адміністративної процедури досудового врегулювання спорів, але не може визначати  порядок судового оскарження з порушенням гарантій платника єдиного внеску.
Закон №2464-VI не передбачає застосування обмежувального (присічного) строку в 10 днів для оскарження до суду вимоги про сплату недоїмки з єдиного соціального внеску.
Платник єдиного соціального внеску для захисту своїх прав і законних інтересів має право на звернення до суду з позовом про оскарження вимоги у межах гарантованого процесуальним законом строку, встановленого статтею 122 КАС, а не статтею 25 Закону №2464-VI.
Такий висновок щодо строку звернення до суду з позовом про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску зроблено у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 25.02.2021 у справі № 580/3469/19.
При цьому, незважаючи на те, що судом сформульовано у цій постанові правовий висновок щодо строку оскарження у судовому порядку вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску після застосування процедури адміністративного оскарження вимоги, це не змінює підхід до застосування строку звернення до суду з позовами у такій категорії справ і у випадку, якщо вимога не була оскаржена в адміністративному порядку.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 07.06.2022 по справі №420/297/20.
Тож, враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що звернувшись до суду 08.02.2022 з позовом про оскарження  вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 19.01.2022 №Ф1351-06, ОСОБА_1 дотримано строк звернення до суду, встановлений ст. 122 КАС України.
Отже, при залишенні позовної заяви без руху (ухвала від 21.02.2022), судом першої інстанції вказаного враховано не було, а тому помилково зазначено щодо пропуску позивачем десятиденного строку звернення до суду, визначеного абз.9 ч.4 ст.25 Закону №2464-VI. 
Враховуючи викладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про повернення позовної заяви з підстав неусунення позивачем недоліків позовної заяви, а саме не подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та зазначення інших підстав для поновлення строку з наданням доказів.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 р.).
У Рішенні у справі "Bellet проти Франції" від 4 грудня 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Враховуючи, що судом першої інстанції зазначені вище обставини залишені поза увагою та цим обставинам не надана належна правова оцінка, то колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спірного питання, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу позивача задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 11 травня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправною та скасування вимоги скасувати.
Справу направити до Житомирського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.
          
Головуючий	 		Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Смілянець Е. С.    Драчук Т. О.