Постанова         
Іменем України
 
14 вересня 2022 року
м. Київ
 
справа № 309/1257/14-ц
провадження № 61-1445св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., 
Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач - Закарпатський міжрайонний природоохоронний прокурор 
в інтересах держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації, Державної інспекції сільського господарства у Закарпатській області,
відповідачі: Хустська міська рада, Управління Держземагентства 
в Хустському районі, ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури на рішення Хустського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 квітня 
2018 року у складі судді Савицького С. А.та постанову Закарпатського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року у складі колегії суддів: 
Мацунича М. В., Кожух О. А., Кондора Р. Ю.,
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2014 року Закарпатський міжрайонний природоохоронний прокурор в інтересах держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації, Державної інспекції сільського господарства у Закарпатській області (далі - прокурор) звернувся до суду з позовом до Хустської міської ради, Управління Держземагентства в Хустському районі, ОСОБА_1 , про скасування рішення міської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.
Позовну заяву мотивовано тим, що Закарпатською міжрайонною природоохоронною прокуратурою спільно із фахівцями Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства з питань передачі у власність земельних ділянок за межами населеного пункту м. Хуст між населеними пунктами с. Кіреші та м. Хуст. Перевіркою встановлено, що рішенням XII сесії V скликання Хустської міської ради від 04 березня 2009 року № 1163 «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки та 
передачу у власність» громадянину ОСОБА_1 , мешканцю 
АДРЕСА_1 , затверджено проект відведення земельної ділянки та надано йому у власність земельну ділянку площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель 
і споруд (присадибної ділянки) у АДРЕСА_1 ).
Вважав, що вказане рішення Хустської міської ради прийняте з порушенням вимог земельного законодавства, а тому підлягає скасуванню.
Зазначав, що Державною інспекцією сільського господарства 
в Закарпатській області проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства та складено акт, в якому вказано, що при прийнятті рішення від 04 березня 2009 року № 1163 Хустською міською радою допущено порушення вимог земельного законодавства, оскільки рішення прийнято 
з порушенням статті 38, пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України.
Перевіркою встановлено, що земельна ділянка, передана у власність ОСОБА_1 на підставі рішення XII сесії V скликання Хустської міської ради від 04 березня 2009 року № 1163, знаходиться за межами населеного пункту с. Кіреші.
Хустська міська рада, приймаючи 04 березня 2009 року рішення № 1163 про передачу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, у АДРЕСА_1 , вийшла за межі своїх повноважень, оскільки розпорядилася земельною ділянкою, яка знаходиться за межами населеного пункту м. Хуст.
Ураховуючи зазначене, Закарпатський міжрайонний природоохоронний прокурор просив суд:
- визнати недійсним рішення Хустської міської ради від 04 березня 
2009 року № 1163 в частині затвердження проекту відведення земельної ділянки та передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,1000 га у м. Хуст (с. Кіреші) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; 
- визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 263655, виданий на ім`я ОСОБА_1 , загальною площею 
0,1000 га, яка розташована за межами населеного пункту м. Хуст.
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 18 квітня 2018 року в задоволенні позовних вимог Закарпатського міжрайонного природоохоронного прокурора відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що індивідуальний акт органу місцевого самоврядування може бути скасованим у разі заподіяння шкоди охоронюваним правам особи. Проте прокуратурою в позові не зазначено, яку шкоду заподіяно інтересам держави, її розмір, тому позовні вимоги прокурора необґрунтовані та не підлягають задоволенню.
При цьому суд врахував заяву Хустської міської ради про застосування строку позовної давності, визнав, що позов поданий з пропуском трирічного строку позовної давності.
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області задоволено, рішення Хустського районного суду від 18 квітня 2018 року скасовано, позов задоволено.
Визнано недійсним рішення Хустської міської ради від 04 березня 
2009 року № 1163, в частині затвердження проекту відведення земельної ділянки та передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки № НОМЕР_1 
площею 0,1000 га в м. Хуст (с. Кіреші), для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.
Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 263655, виданий на ім`я ОСОБА_1 , загальною площею            0,1000 га, яка розташована за межами населеного пункта м. Хуст.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2020 року касаційну скаргу Хустської міської ради задоволено частково.Постанову Закарпатського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (провадження № 61-19326св19).
ПостановоюЗакарпатського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області задоволено частково.
Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 18 квітня               2018 року скасовано та постановлено у справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позову заступника прокурора Закарпатської області про скасування рішення міської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.
Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що Хустська міська рада дотрималася своїх повноважень при передачі вказаної земельної ділянки;
с. Кіреші не є самостійним населеним пунктом і відноситься 
до м. Хуст; рішенням Хустської міської ради від 16 червня 2007 року № 342 затверджено проект кварталу малоповерхової забудови садибного типу 
в с. Кіреші і переведено землі сільськогосподарського призначення в землі житлової громадської забудови. Спірна земельна ділянка, яка надана 
у власність ОСОБА_1 , знаходиться у вказаному кварталі малоповерхової забудови садибного типу в с. Кіреші. Питання щодо правомірності прийняття Хустською міською радою рішення від 16 червня 2007 року 
№ 342, яким затверджено проект кварталу малоповерхової забудови садибного типу в с. Кіреші і переведено землі сільськогосподарського призначення в землі житлової громадської забудови, було предметом судового розгляду у справі № 876/7172/14 (провадження 
№ К/800/14555/15), за наслідком якого прокурору Закарпатської міськрайонної прокуратури відмовлено в задоволенні позову про визнання вказаного рішення незаконним.
При цьому судовими рішеннями у вказаній адміністративній справі встановлено, таке: 1) адміністративна межа Хустської міської ради включає в себе, в тому числі й с. Кіреші; 2) Хустська міська рада, прийнявши рішення від 16 червня 2007 року № 342, діяла в межах наданих їй повноважень; 
3) доводи прокурора про те, що земельні ділянки знаходяться за межами населених пунктів м. Хуст та с. Кіреші, визнано необґрунтованими. Зазначені обставини є преюдиційними та не підлягають доведенню в силу приписів частини четвертої статті 82 ЦПК України, і свідчать про безпідставність пред`явленого прокурором позову.
Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову за необґрунтованістю вимог, однак апеляційний суд вважав, що у задоволенні позову слід відмовити саме з підстав, які зазначені вище, що узгоджується 
з матеріалами справи. Водночас суд першої інстанції помилково послався також і на таку підставу відмови у позові, як пропуск позивачем строку позовної давності. Проте така підстава відмови у позові, як застосування наслідків спливу строків позовної давності, може застосовуватись лише щодо обґрунтованих позовів.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у січні 2022 року до Верховного Суду, 
заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить 
 
оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі. 
У травні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 07 вересня 2022 року справу призначено 
до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували постанову Хустського районного суду Закарпатської області 
від 26 листопада 2013 року у кримінальній справі № 713/5222/12, якою встановлено порушення вимог земельного законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення міської ради. Крім того, суди безпідставно не врахували при ухваленні рішень висновки, викладені в акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства, проведеної 10 вересня 
2012 року Державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області.
Вказує, що прокуратурою до позовної заяви додано акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 10 вересня 2012 року, складений Державною інспекцією сільського господарства у Закарпатській області за результатами проведення позапланової перевірки з питань дотримання вимог земельного законодавства Хустською міською радою при передачі у власність земельних ділянок громадянам площею 0,1 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку в с. Кіреші. Вказаним актом встановлено, що рішення VIII сесії V скликання Хустської міської ради 
від 26 жовтня 2007 року № 521 «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» у частині надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1 га у власність, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), в АДРЕСА_1 ), прийнято всупереч положень статей 12, 38, 39, пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України та рішення XII сесії V скликання Хустської міської ради від 04 березня 2009 року № 1163, якими затверджено проект землеустрою та передано земельну ділянку у власність ОСОБА_1 прийнято всупереч положенням статей 12, 38, 39, пункту 12 Перехідних положень ЗК України.
Таким чином, про порушення, допущені Хустською міською радою при виділенні вищевказаної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , прокуратурі стало відомо лише 10 вересня 2012 року, коли був складений акт перевірки Державною інспекцією сільського господарства 
у Закарпатській області та з постанови Хустського районного суду 
від 26 листопада 2013 року, винесеної за наслідками розгляду кримінальної справи щодо ОСОБА_2 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 367 КК України, 
а позов прокурором заявлено до суду 24 січня 2014 року, а тому строк для звернення до суду з позовом прокурором порушено не було.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У травні 2022 року Хустська міська рада подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, 
а оскаржувані судові рішення - без змін.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Рішенням XII сесії V скликання скликання Хустської міської ради 
від 04 березня 2009 року № 1163 «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки та передачу у власність» громадянину    ОСОБА_1 затверджено проект відведення земельної ділянки та надано у власність земельну ділянку площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у      АДРЕСА_1 ).
На підставі зазначеного рішення ОСОБА_1 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 263655 площею                        0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 .
10 вересня 2012 року Державною інспекцією сільського господарства 
в Закарпатській області проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства та складено акт, з якого вбачається, що при прийнятті рішення № 1163 від 04 березня 2009 року про передачу земельної ділянки 
у власність ОСОБА_1 допущено порушення статті 38 та пункту                      12 Перехідних положень ЗК України, оскільки земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту с. Кіреші.
Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду 
від 20 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 18 лютого 2015 року (справа № 876/7172/14),
в задоволенні адміністративного позову Закарпатського міськрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері 
в інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства 
у Закарпатській області до Хустської міської ради Закарпатської області, третя особа - Комунально-проектне підприємство «Архітектура», про визнання рішення від 16 червня 2007 року № 342 недійсним відмовлено.
Постановою Вищого адміністративного суду Україні від 20 травня 2015 року касаційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області залишено без задоволення. Постанову Закарпатського окружного адміністративного 
суду від 20 травня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного суду 
від 18 лютого 2015 року залишено без змін (провадження 
№ К/800/14555/15).
Зазначеними судовими рішеннями встановлено, що адміністративна межа Хустської міської ради включає в себе в тому числі й с. Кіреші. 
 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції 
в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.
Касаційна скаргазаступника керівника Закарпатської обласної прокуратури задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтею 38 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.
Відповідно до частини шостої  статті 118 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва 
і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. До заяви додаються матеріали, передбачені частиною п`ятою статті 151 цього Кодексу, а також висновки конкурсної комісії (у разі відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства).
Відповідно до пункту 12 Перехідних положень ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.
Апеляційний суд, врахувавши вказівки, викладені у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у цій справі, встановивши, що спірна земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту с. Кіреші, обґрунтовано вважав, що сам по собі акт Державної інспекції сільського господарства 
в Закарпатській області від 10 вересня 2012 року не може підтверджувати незаконність рішення Хустської міської ради від 04 березня 2009 року 
№ 1163, так-як в акті не зазначено, на підставі яких матеріалів його складено. При цьому матеріали справи не містять жодних документів щодо реального місця розташування спірної земельної ділянки, які б, зокрема підтверджували, що така знаходиться за межами населеного пункту 
с. Кіреші.
Крім того, с. Кіреші не є самостійним населеним пунктом і відноситься до 
м. Хуст, рішенням Хустської міської ради від 16 червня 2007 року № 342 затверджено проект кварталу малоповерхової забудови садибного типу 
в с. Кіреші і переведено землі сільськогосподарського призначення в землі житлової громадської забудови. Спірна земельна ділянка, надана 
у власність ОСОБА_1 , знаходиться у вказаному кварталі малоповерхової забудови садибного типу в с. Кіреші.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду 
у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути 
у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, 
в якій такі обставини були встановлені.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі 
і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені 
в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зазначено, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх 
з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження 
і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення 
в мотивувальній частині судового акта.
Судом встановлено, що питання щодо правомірності прийняття Хустською міською радою рішення від 16 червня 2007 року № 342, яким затверджено проект кварталу малоповерхової забудови садибного типу в с. Кіреші 
і переведені землі сільськогосподарського призначення в землі житлової громадської забудови, було предметом судового розгляду у справі 
№ 876/7172/14 (провадження № К/800/14555/15).
Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду 
від 20 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 18 лютого 2015 року (справа № 876/7172/14),
в задоволенні адміністративного позову Закарпатського міськрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері 
в інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства 
у Закарпатській області до Хустської міської ради Закарпатської області, третя особа - Комунально-проектне підприємство «Архітектура», про визнання рішення від 16 червня 2007 року № 342 недійсним відмовлено.
Постановою Вищого адміністративного суду Україні від 20 травня 2015 року касаційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області залишено без задоволення. Постанову Закарпатського окружного адміністративного 
суду від 20 травня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного суду 
від 18 лютого 2015 року залишено без змін (провадження 
№ К/800/14555/15).
Зазначеними судовими рішеннями встановлено, що адміністративна межа Хустської міської ради включає в себе, в тому числі й с. Кіреші; Хустська міська рада, прийнявши рішення від 16 червня 2007 року, діяла в межах наданих їй повноважень; доводи прокурора про те, що земельні ділянки знаходяться за межами населених пунктів м. Хуст та с. Кіреші, визнано необґрунтованими. 
Встановивши, що спірна земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту м. Хуст та с. Кіреші, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність пред`явленого прокурором позову.
Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що порушення норм земельного законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення міської ради встановлена матеріалами кримінальної справи № 713/5222/12, у якій постановою Хустського районного суду Закарпатської області від 26 листопада 2013 року закрито кримінальну справу стосовно ОСОБА_2 , відповідно до частини першої статті 367 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, не заслуговують на увагу, оскільки апеляційним судом враховано обставини, встановлені в адміністративній справі № К/800/14555/15, а саме, що Хустська міська рада, прийнявши рішення від 16 червня 2007 року, діяла 
в межах наданих їй повноважень. Доводи прокурора про те, що земельні ділянки знаходяться за межами населених пунктів м. Хуст та с. Кіреші, визнано необґрунтованими. 
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.
Оскільки у задоволенні позову відмовлено з підстав необґрунтованості позовних вимог, заявлених прокурором, то правильним є висновок апеляційного суду про те, що строк позовної давності не застосовується. 
Тому доводи касаційної скарги про те, що про порушення, допущені Хустською міською радою при виділенні вищевказаної земельної ділянки 
у власність ОСОБА_1 , прокуратурі стало відомо лише 10 вересня 
2012 року, коли був складений акт перевірки Державною інспекцією сільського господарства у Закарпатській області, а з позовом до суду прокурор звернувся 24 січня 2014 року, тобто в межах позовної давності, не заслуговують на увагу.
Інші доводи, наведені у касаційній скарзі, були предметом дослідження 
у суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.
Оскільки оскаржуване позивачем рішення суду першої інстанції вже повністю скасовано апеляційним судом, колегія суддів не вдається до оцінки доводів касаційної скарги щодо незаконності і необґрунтованості цього рішення суду та, залишаючи без задоволення касаційну скаргу, залишає без змін саме судове рішення суду апеляційної інстанції. 
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури залишити без задоволення.
Постанову Закарпатського апеляційного суду від 14 грудня 2021 рокузалишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               І. А. Воробйова
 
                                                                                                            Г. В. Коломієць
 
                                                                                                            Р. А. Лідовець
 
                                                                                                            Ю. В. Черняк